ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 520/10635/22
адміністративне провадження № К/990/2171/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,
суддів: Білак М.В., Жука А. В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 520/10635/22
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,
за касаційною скаргою адвоката Мальцевої Галини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року (головуючий - суддя Сагайдак В.В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року (головуючий суддя Рєзнікова С.С., судді: Бегунц А.О. , Мельнікова Л.В.)
І. Суть спору
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач, ГУНП в Харківській області), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03 червня 2022 року №296 в частині, що стосується застосування до начальника сектору моніторингу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 14 червня 2022 року № 289 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору моніторингу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області з 14 червня 2022 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору моніторингу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області з 14 червня 2022 року.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що на момент видання наказу, перебуваючи в окупації, була позбавлена можливості здійснювати комунікацію відповідно до положень діючого в Україні законодавства. Що було обумовлено відсутністю у неї можливості стабільно використовувати будь-які форми електронної комунікації (відсутність мобільного зв`язку від операторів України, відсутність можливості користування мережею Інтернет), у зв`язку з чим наказ керівників щодо необхідності у строк до 30 квітня 2022 року вийти з окупованих територій та прибути до місяця дислокації не отримувала. Можливості виїзду позивача на підконтрольну територію України у встановленому законодавством порядку або під час відкриття «зелених» чи гуманітарних коридорів із місця перебування в окупованому м. Ізюм, тим більш з неповнолітньою дитиною, яка проживає з нею та знаходиться у неї на утриманні, - не було. Будь-які правопорушення, у тому числі кримінального характеру, за фактом перебування ОСОБА_1 на окупованій території відсутні. Службову перевірку із застосуванням поліграфу позивач пройшла без нарікань з боку ГУНП в Харківській області. 
ІІ. Установлені фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 проходила службу в органах МВС України та працювала на посаді начальника сектору моніторингу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, спеціальне звання капітан поліції.
09 травня 2022 року до ГУНП в Харківській області надійшов рапорт начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковника поліції Ткаченка О.А. про те, що ним 28 квітня 2022 року підлеглим працівникам було надано усний наказ у строк до 30 квітня 2022 року евакуюватися на підконтрольну Україні територію та прибути за місцем дислокації підрозділу, для несення служби та виконання своїх функціональних обов`язків.
Проте з 01 травня 2022 року на час проведення службової перевірки окремі поліцейські Ізюмського РУП, в тому числі позивачка, до евакуйованого підрозділу для проходження служби не прибули, відсутні на службі без поважних причин та відповідно до виконання свої функціональних обов`язків не приступили.
Службовим розслідуванням встановлено, що в результаті збройної агресії з боку РФ певна частина території Харківської області, в тому числі окремі громади Ізюмського району Харківської області опинилися окупованими збройними силами РФ. Станом на час проведення службової перевірки деякі поліцейські Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, які перебувають на тимчасово окупованій території, не евакуювалися на підконтрольну Україні територію.
В ході проведеного службового розслідування опитаний начальник Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_2 пояснив, що 24 лютого 2022 року особовий склад підрозділу було зібрано по тривозі у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні. З поліцейськими, які прибули до Ізюмського РУП, проведено цільовий інструктаж та видано закріплену табельну вогнепальну зброю. 03 березня 2022 року військовослужбовці РФ окупували територію м. Балаклія та деякі населенні пункти Ізюмського району Харківської області. 01 квітня 2022 року після неодноразових спроб війська РФ окупували усю територію м. Ізюм та Ізюмського району, в результаті чого окремі поліцейські підрозділу опинились в окупації. Поліцейські Ізюмського РУП, які залишились на окупованій території, за можливості виходили на зв`язок зі своїми безпосередніми керівниками особисто або через інших поліцейських, з якими перебували в бомбосховищах міста та підвальних приміщеннях будівель. Полковник поліції ОСОБА_2 зазначив, що за його вказівкою керівниками служб та особисто ним встановлювалися місця перебування кожного поліцейського Ізюмського РУП.
Крім цього, вівся облік підлеглого особового складу, який не виходив на зв`язок з моменту окупації міста та району або була відсутня інформація про їх місцезнаходження. 28 квітня 2022 року відбулася нарада керівництва ГУНП в Харківській області, на якій було дано усний наказ керівникам щодо доведення до кожного підлеглого поліцейського про необхідність виїзду з окупованої території до 30 квітня 2022 року. Даний наказ в підрозділі було доведено заступникам та усім підпорядкованим керівникам служб. На окупованій території знаходилося 58 поліцейських Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, які періодично за можливості виходили на зв`язок. Вказані поліцейські до евакуйованого підрозділу не прибули, до виконання своїх посадових обов`язків не приступили.
Опитаний заступник начальника СМ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_3 пояснив, що 28 квітня 2022 року від начальника підрозділу був наданий усний наказ про необхідність довести до підлеглого особового складу, який знаходиться на окупованій території, вимогу до 30 квітня 2022 року вийти з окупації та прибути на службу до евакуйованого підрозділу. З цією метою здійснювались телефонні дзвінки, зокрема, начальнику сектора моніторингу майору поліції ОСОБА_1 на номер, яким вона користується НОМЕР_1 .
Особовий склад Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, який знаходився на окупованій території, безпосередніми керівниками, з використанням різних засобів електронної комунікації (SMS-повідомлення, мобільний зв`язок, месенджери) був проінформований про необхідність виходу з окупації. Також останнім було повідомлено про відповідальність за невиконання вказаного наказу аж до звільнення з Національної поліції України, проте зазначені поліцейські наказ не виконали, з окупованої території не вийшли та не приступили до виконання своїх службових обов`язків. Про причини своєї неявки керівництву Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області не повідомляли.
В ході службового розслідування, з метою з`ясування причин та умов, а також реалізації можливості щодо надання письмового пояснення з вищезазначених обставин, дисциплінарною комісією були здійснені телефонні дзвінки вказаним поліцейським, проте телефони останніх були поза зоною обслуговування.
Дисциплінарною комісією відповідно до вимог ч. 2 ст. 27 розділу V Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, вживалися заходи щодо направлення вищевказаним поліцейським повідомлень про їх виклик для надання пояснень по суті вищевказаних обставин з використанням засобів електронної комунікації - електронної пошти та мобільних месенджерів.
Так поліцейським Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області на їх наявні електронні комунікації, в тому числі ОСОБА_1 - електронна скринька ІНФОРМАЦІЯ_1 , месенджери «WhatsApp» та «Telegram» 17 травня 2022 року та 18 травня 2022 року направлені запрошення щодо прибуття 19 травня 2022 року та 20 травня 2022 року відповідно, до УГІ ГУНП в Харківській області за адресою: вул. Студентська, 5/6, м. Харків, для надання письмових пояснень з приводу подій, викладених у рапорті начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковника поліції Ткаченка О.А. від 09 травня 2022 року.
Вищевказана інформація щодо запрошення зазначених поліцейських Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області відображена в акті огляду засобу (програми) електронної комунікації від 24 травня 2022 року за № 392/119-15-2022 разом з ілюстраційними матеріалами (скріншотами).
Позивач у зазначений час за запрошенням до УГІ ГУНП в Харківській області не прибула та відповідні письмові пояснення не надала.
У зв`язку із цим відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейські вважались такими, що відмовилися від надання пояснень, про що було складено відповідний акт, зареєстрований 28 травня 2022 року за № 447/119-15-2022.
У своєму письмовому поясненні старший лейтенант поліції ОСОБА_4 повідомив, що з 24 лютого 2022 року до 07 квітня 2022 року він перебував на окупованій території в м. Ізюм Харківської області, а потім евакуювався до відділення поліції № 1 Ізюмського РУП, розташованому у м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області, де приступив до виконання своїх службових обов`язків. За час перебування на окупованій території ОСОБА_4 бачив та спілкувався з деякими поліцейськими Ізюмського РУП, в тому числі ОСОБА_1 , які повідомляли про відсутність можливості виїхати з міста з різних причин.
У ході службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено, що окремі поліцейські Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, в тому числі позивачка, проігнорували та не виконали наказ про вихід з окупації та прибуття за місцем дислокації підрозділу, та у робочі дні, а саме з 01 травня 2022 року по 02 червня 2026 року, були відсутні на службі без поважних причин.
Також останні порушили внутрішній розпорядок дня поліцейських, державних службовців та працівників підрозділів ГУНП в Харківській області, затверджений наказом ГУНП в Харківській області від 15 серпня 2016 року № 818.
Таким чином, у ході проведення службового розслідування встановлено, що з 01 травня 2022 року по 03 червня 2022 року позивач безпідставно була відсутня на службі без поважних причин, не виконала усний наказ керівників щодо необхідності у строк до 30 квітня 2024 року вийти з окупованих територій та прибути за місцем дислокації підрозділу, для проходження служби, виконання своїх функціональних обов`язків, тим самим скоїла прогули, також не взяла участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також вчинила інші дисциплінарні проступки, що виразились у порушенні: пунктів 1, 2, 4, 8, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у частині невиконання зобов`язання бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, ознайомившись і знаючи закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також своїх посадових (функціональних) обов`язків; недотримання правил внутрішнього розпорядку, невиконання наказів керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, несприяння керівникові в організації дотримання службової дисципліни; пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», у частині недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, непрофесійного виконання своїх службових обов`язків; вимог частини 2 статті 19 Конституції України, частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», діяла не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тим самим, вчинила дисциплінарний проступок, який є несумісним з подальшим його проходженням служби в Національній поліції України.
За проведеним службовим розслідуванням 03 червня 2022 року начальником ГУНП в Харківській області затверджений висновок, відповідно до якого за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі без поважних причин з 01 травня 2022 року по 03 червня 2022 року, тим самим скоївши прогули, в порушенні вимог ч. 1 ст. 8, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 1, 2, 4, 8, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 2 абзацу 1 наказу Національної поліції України від 08 квітня 2022 року № 242, п. 1 наказу ГУНП в Харківській області від 15 серпня 2016 року № 818, необхідно застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляд звільнення із служби в поліції.
Наказом ГУНП в Харківській області від 03 червня 2022 року №296 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.
Наказом ГУНП в Харківській області від 14 червня 2022 року №289 о/с позивача з 14 червня 2022 року звільнено за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Позивач не погоджуючись з вчиненими відповідачем діями та з метою захисту порушеного права на працю, що проявилося у незаконному, на думку позивача, звільненні, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
IІІ. Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх ухвалення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у позові суди виходили з того, що позивачем ані до ГУНП в Харківській області, ані до суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що починаючи з 30 квітня 2022 року нею вживались будь-які заходи, спрямовані на виконання наказу в частині виїзду з тимчасово окупованої території до міста Харків для реєстрації та подальшого проходження служби.
В свою чергу, невиконання наказу ГУНП в Харківській області призвело до того, що фактично позивач не виконала покладені на неї посадові обов`язки та не може бути залучена до їх виконання на іншій території, в іншому підрозділі, оскільки перебуває на тимчасово непідконтрольній території України. 
При цьому, суди зазначили, що дійсно запровадження воєнного стану, наявність бойових дій на території України створює загрозу для життя та здоров`я людей, які перебувають на території України. 
Разом з тим, позивач, погодившись проходити службу в поліції, добровільно погодилася на усі ризики, пов`язані з проходженням такої служби, як і взяла на себе зобов`язання мужньо і вправно служити народу України, але фактично взяті на себе обов`язки не виконує. 
Водночас, колегія суддів апеляційного суду підкреслила, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.
Також суди зазначили, що вчинений дисциплінарний проступок є суттєвим, оскільки він полягає не лише у невиконанні, а у самоусуненні від виконання службових обов`язків, невиході на службу, неможливості використання позивача на службі в умовах воєнного стану, коли існує велика потреба у правоохоронних органах. 
Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів національної поліції з боку суспільства.
З урахування вищевикладеного, суди дійшли до висновку, що дисциплінарна комісія під час службового розслідування відносно позивача повно встановила та з`ясувала обставини події, а відповідачем правомірно притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 8, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 1, 2, 4, 8, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 2 абзацу 1 наказу Національної поліції України від 08 квітня 2022 року №242, п. 1 наказу ГУНП в Харківській області від 15 серпня 2016 року № 818.
ІV. Провадження в суді касаційної інстанції
16 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката Мальцевої Галини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пунктів 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
V. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року та направити справу № 520/10635/22 на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог скаржниця зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 6 частини 1 статті 77 у взаємозв`язку із частиною 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», а також частиною 1 статті 5, частиною 1 статті 11, статтями 12 - 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Разом з тим посилається на пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України та зазначає, що суд не дослідив зібрані у справі докази (п. 1. ч. 2 ст. 353 КАС України).
Так у касаційній скарзі позивач вказує, що її було звільнено зі служби за перебування на території, що була окупована збройними силами російської федерації, що оцінено відповідачем та підтримано судами попередніх інстанцій як прогул, тобто відсутність на роботі без поважних причин. Однак ОСОБА_1 вважає, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних причин є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
На підтвердження об`єктивних причин відсутності на робочому місці вказує, що наказу керівників щодо необхідності у строк до 30 квітня 2022 року вийти з окупованих територій та прибути до місця дислокації, визначеного керівництвом ГУНП в Харківській області, для проходження служби, виконання своїх функціональних обов`язків не отримувала, так як телефонний зв`язок чи засоби електронного зв`язку в місті Ізюм були відсутні. Наведене підтверджується матеріалами службового розслідування, у яких не встановлено, чи зазначений наказ був доведений до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим виконати його позивач не могла. 
В обґрунтування неможливості виїзду з окупаційної території позивач зазначає, що крім іншого є учасником АТО, що означало, що остання підлягала б арешту окупаційними військами. Дана інформація була загальновідома, оскільки на кожному блокпості окупаційних військ в місті Ізюм, Ізюмському районі наявні були списки з даними поліцейських та учасників АТО. До того ж ОСОБА_1 має неповнолітню дитину.
Так скаржниця зазначає, що через відсутність наказу ГУНП в Харківській області з лютого-березня 2022 року про евакуацію особового складу чи його передислокацію призвело до потрапляння позивача в окупацію з 01 квітня 2022 року.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 у період з 24 лютого 2022 року до початку вересня 2022 року, з незалежних від неї причин, була позбавлена об`єктивної та реальної можливості прибути за місцезнаходженням ГУНП в Харківській області у місто Харків.
Разом з тим, стверджує про відсутність належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів у висновку службового розслідування, що також не було встановлено судами, а саме:
- отримання позивачем від заступника начальника СМ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , котрий за матеріалами службового розслідування телефонував поліцейським, які перебувають на непідконтрольній території, наказу щоб позивачка з 28 квітня 2022 року евакуювалась на підконтрольну територію України;
- інформування про транспорт та маршрут евакуації, про місце перетину лінії фронту, а також надання при цьому провідника тощо;
- отримання запрошення 21 травня 2022 року до УГІ ГУНП в Харківській області за адресою: вул. Студентська, 6/6, м. Харків для надання письмових пояснень з приводу відсутності на службі.
На основі наведених доводів та аргументів позивач стверджує, що дисциплінарна комісія не з`ясувала всіх дійсних обставин, у зв`язку із чим протиправно зазначила у висновку службового розслідування про порушення нею службової дисципліни та необхідність притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
ГУНП в Харківській області подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року - без змін. Вважає, що суди попередніх інстанцій вірно встановили, що позивач ані до ГУНП в Харківській області, ані до судів не надала жодних доказів на підтвердження того, що починаючи з 30 квітня 2022 року вживалися будь-які заходи, спрямовані на виконання наказу в частині виїзду з тимчасово окупованої території до міста Харків для реєстрації та подальшого проходження служби. В свою чергу, невиконання наказу ГУНП в Харківській області призвело до того, що фактично позивач не виконала покладені на неї посадові обов`язки та не може бути залучена до їх виконання на іншій території, в іншому підрозділі, оскільки перебуває на тимчасово непідконтрольній території України.
VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про національну поліцію» (тут і далі - Закон № 580-VIII у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Стаття 18 Закону № 580-VIII визначає обов`язки поліцейських, зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Згідно зі статтею 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут.
Згідно з частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Стаття 12 Дисциплінарного статуту визначає, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Частиною першою статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.
Згідно зі статями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
У висновку за результатами службового розслідування, у тому числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок) передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку (п. 4 розділу V).
Відповідно до пункту 1 розділу VII Порядку у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 Дисциплінарного Статуту (далі-Статут), зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
За змістом статті 26 Статуту в період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).
Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.
За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок.
Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування.
Відповідно до статті 27 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.
У разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.
За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.
Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.
Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною у виклику адресою.
Виклик, який надіслано поштовим зв`язком, вважається таким, що отриманий поліцейським, на четвертий календарний день з дня його відправлення.
Виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення.
Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт.
Згідно зі статтею 29 Дисциплінарного статуту в разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
Статтею 30 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.
Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.
Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.
Частина друга статті 2 КАС України закріплює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
VІI. Висновки Верховного Суду
У силу положень частини першої статті 341 КАС України перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Вирішуючи питання про обґрунтованість доводів касаційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Предметом судового контролю у справі № 520/10635/22 є накази ГУНП в Харківській області від 03 червня 2022 року №296 та від 14 червня 2022 року № 289 про застосування до начальника сектору моніторингу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
З цього приводу Верховний Суд уважає за доцільне зазначити таке.
Вирішуючи цей публічно-правовий спір, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, який є несумісним з подальшим проходженням служби в поліції.
Основні мотиви, наведені в судових актах, полягають у тому, що служба в поліції є особливим видом державної служби, яка покладає на поліцейського додаткову відповідальність щодо захисту інтересів держави під час дії правового режиму воєнного стану. Нездатність відповідати цим вимогам у розглядуваному випадку вказує на несумісність зі службою в поліції.
Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі з метою перевірки доводів скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які стосуються притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за невихід на службу без поважних причин в умовах воєнного стану.
Переглянувши оскаржувані судові рішення у передбачених статтею 341 КАС України межах, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативно-правовими актами передбачені.
Службова дисципліна зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України.
Поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.
Положення статей 8, 18 Закону № 580-VIII та Правил етичної поведінки поліцейських покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.
Відповідно до вимог статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України та триває на момент розгляду цієї справи.
Відповідно до статті 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з частиною четвертою статті 8 Закону № 580-VIII, яка набула чинності 01 травня 2022 року, під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону № 389-VIII.
Статтею 24 Закону № 580-VIII визначені додаткові повноваження поліції, а саме: у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості. У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.
На основі вказаних нормативних положень можна зробити висновок, що законодавством прямо передбачено обов`язок працівників поліції у разі виникнення загрози державному суверенітету України, її територіальної цілісності та під час дії правового режиму воєнного стану брати участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану та в цілому виконувати обов`язки щодо охорони прав і свобод людини, честі держави, тощо.
За обставинами цієї справи, наказом ГУНП в Харківській області від 10 травня 2022 року №608 призначено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками ГУНП.
Передумовою цьому слугував рапорт начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 від 09 травня 2022 року, в якому повідомлялось про неприбуття окремих поліцейських, зокрема ОСОБА_1 , до місця дислокації для подальшого проходження служби, тим самим безпідставно були відсутні на службі без поважних причин та не виконували свої функціональні обов`язки. 
Згідно з висновком службового розслідування, затвердженого начальником ГУНП в Харківської області 03 червня 2022 року, службовим розслідуванням установлено, що начальник сектору моніторингу капітан поліції ОСОБА_1 безпідставно була відсутня на службі без поважних причин, не виконала усний наказ керівників щодо необхідності у строк до 30 квітня 2022 року вийти з окупованих території та прибути за місцем дислокації підрозділу для проходження служби, виконання свої функціональних обов`язків, тим самим скоїла прогул, також не взяла участі у виконання завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також вчинила інші дисциплінарні проступки, що виразилися у порушенні: пунктів 1, 2, 4, 8, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного Статуту, частини 1 статті 8, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», вимог частини 2 статті 19 Конституції України, які є несумісними з подальшим її проходження служби в Національній поліції України.
У результаті проведення службового розслідуванням було встановлено, що позивача намагалися повідомити про наказ про необхідність вийти з окупації до 30 квітня 2022 року, однак телефон був поза зоною обслуговування. Також скаржницю намагалися повідомити про її виклик для надання пояснень по суті з використанням електронної комунікації - електронної пошти та мобільних месенджерів. У зазначений час за запрошенням позивач не прибула та відповідні письмові пояснення не надала.
Разом з тим, в ході службового розслідування деякі з поліцейських вийшли на зв`язок та надіслали через мобільні месенджери повідомлення, в яких зазначили, що вони не можуть прибути до м. Харкова для надання письмових пояснень, оскільки перебувають на окупованій території та не мають змоги виїхати на підконтрольну територію України, деякі у ході телефонної розмови повідомили про своє місцезнаходження та причину невиїзду з окупованої території, а також погодилися надати письмові пояснення. 
Також встановлено, що деякі поліцейські протягом усього часу були на зв`язку з безпосередніми керівниками та повідомляли, де вони знаходяться та які дії здійснюють для виїзду з окупованої території, а деяким вдалося вийти з окупованої території та прибути до дисциплінарної комісії для надання письмових пояснень.
У ході службового розслідування був опитаний старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , який з 24 лютого 2022 року до 07 квітня 2022 року перебував на окупованій території м. Ізюм Харківської області, а потім евакуювався до відділення поліції № 1 Ізюмського РУП. Так ОСОБА_4 повідомив, що бачив та спілкувався з деякими поліцейськими, зокрема з ОСОБА_1 , які повідомляли про відсутність можливості виїхати з міста з різних причин (відсутність транспортного засобу, близькі родичі похилого віку та з обмеженими можливостями, малолітні діти тощо).
Таким чином за результатами службового розслідування установлено, що капітан поліції ОСОБА_1 вчинила дисциплінарний проступок, який виразився в порушенні вимог Дисциплінарного статуту щодо обов`язку дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника поліції, статутів і наказів начальників, мужньо і вправно служити народу України, виконувати свої посадові (функціональні) обов`язки, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку. У результаті чого було застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі без поважних причин з 01 травня 2022 року по 03 червня 2022 року, тобто прогули.
Отже, суть спірних правовідносин полягає у тому, що позивач, будучи поліцейським, після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну та введення в державі воєнного стану не знайшов способів і можливостей покинути окуповану територію, не повернувся до виконання службових обов`язків поліцейського на підконтрольній Збройним Силам України території та протягом тривалого часу був відсутній на службі без поважних, на думку відповідача, причин. Таку поведінку поліцейського відповідач розцінив як самоусунення від виконання службових обов`язків у період дії воєнного стану, визнавши вчинене порушення службової дисципліни несумісним зі службою в поліції та достатньо вагомим для застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції.
Зауважимо, що факт відсутності позивача на службі в місці дислокації його підрозділу на підконтрольній території в період з 01 травня до 03 червня 2022 року у цій справі не є спірним.
Втім, позивач не визнає наявності в своїх діях ознак дисциплінарного проступку та не вважає, що причини її відсутності на службі були неповажними; доводить, що не була обізнана про наказ евакуюватися, але навіть якби і була обізнана, то виконати такий наказ не було ніякої об`єктивної можливості.
У цілому аргументи позивача зводяться до нез`ясування та недослідження відповідачем та судом доказів; недостатнього сприяння відповідача в організації безпечного маршруту, інформаційної та організаційної координації, відсутності «зеленого коридору», невідправлення запрошення на її адресу для надання письмових пояснень з приводу відсутності на службі.
В аспекті наведеного принагідно зазначити, що після відкриття касаційного провадження у цій справі, Верховний Суд у постановах від 17 жовтня 2024 року у справі № 420/3026/23 та від 18 жовтня 2024 року у справі № 280/6535/22 сформував правову позицію щодо застосування норм матеріального права у спорах, які стосуються звільнення поліцейських, які залишилися на окупованих територіях і були відсутні на службі без поважних причин протягом певного проміжку часу.
Ураховуючи висновки Верховного Суду в указаних вище постановах, колегія суддів зазначає наступне.
У межах спірних правовідносин при вирішенні питання, чи мав відповідач підстави стверджувати про несумісність зі службою в поліції дисциплінарних порушень, які ставляться позивачу в провину, та чи слід розцінювати наведені ним причини невиходу на службу поважними, визначальне значення має зв`язок між державою і поліцейським, який в світлі специфіки виконуваної ним функції є носієм частини її суверенної влади, що відображено в змісті Присяги поліцейського та набуває особливого значення в особливий період, зокрема, із введенням в державі правового режиму воєнного стану через повномасштабне вторгнення.
Із тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону №580-VIII).
Водночас держава може встановлювати для поліцейських окремий порядок проходження служби, який відрізняється від виконання обов`язків працівником за трудовим законодавством, і такий порядок може обмежувати права осіб, які проходять службу у поліції по відношенню до прав працівників, які виконують роботу за трудовим законодавством, у тому числі й шляхом зобов`язання залишити окуповану територію з метою подальшого виконання службових обов`язків.
Питання кадрового наповнення службовцями, які перебувають з державою в спеціальних відносинах, заснованих на вірності і відданості та діють як представники державної влади і відповідають за захист загальнодержавних інтересів та інтересів інших державних органів, що набуває особливої ваги під час воєнного стану, лежить в площині реалізації державою її суверенної влади.
У цьому випадку публічний інтерес полягає у формуванні корпусу поліцейських з тих осіб, які здатні виконувати свої специфічні функціональні обов`язки в умовах, що відрізняються від мирного часу та відповідним реагуванням на випадки, які свідчать про нездатність забезпечити їх виконання.
Зважаючи на наведене, Суд погоджується з позицією судів, що позивач, будучи поліцейським, повинен був виконувати обов`язки щодо захисту загальнодержавних інтересів, у тому числі, й під час воєнного стану, оскільки склав Присягу поліцейського та ніс службу особливого характеру. Нездатність відповідати цим вимогам у розглядуваному випадку вказує на несумісність зі службою в поліції.
Поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу безпосереднього керівника.
Як слідує з висновку службового розслідування, деякі поліцейські самостійно покинули окуповану територію, інші були постійно на зв`язку з безпосереднім керівником та повідомляли про своє місцезнаходження, також повідомляли про спроби виїхати з міста. 
З огляду на наведене, доводи позивача про неможливість виїзду з окупованої території не є беззаперечними.
Не заперечуючи доцільність аргументів позивача про ризик для життя і здоров`я під час виїзду з окупованої території, варто зауважити, що функціональні обов`язки поліцейського так само передбачають вірогідність виникнення ситуацій, небезпечних для життя і здоров`я під час несення служби, що водночас вимагає їх розв`язання, а не уникнення. Служба в поліції передбачає необхідність у її працівників певних психологічних якостей, таких як: відчуття відповідальності, здатність логічно мислити і дотримуватися спокою в складних ситуаціях, здатність приймати рішення у складних ситуаціях тощо.
Отже позивач, як поліцейський, який склав Присягу на вірність Українському народові та сумлінність виконання службових обов`язків, на виконання Закону № 580-VIII та Дисциплінарного статуту, мав вживати всіх можливих заходів з метою виїзду з окупованого міста Ізюм та прибуття до місця дислокації його підрозділу з метою продовження виконання службових повноважень необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Оцінюючи доводи про недоведення до відома поліцейського наказу щодо необхідності залишити окуповану територію, Верховний Суд у постановах від 13 червня 2024 року у справах № 420/2566/23, №420/1936/23 указав на те, що поліцейський має усвідомлювати необхідність виїзду з окупованої території та має, навіть у випадку необізнаності про існування відповідних вказівок, вчинити дії з метою отримання таких.
Тож ураховуючи специфіку відносин між державою і працівником поліції, позивач повинен був знати про основні евакуаційні заходи, усвідомлювати необхідність виїзду з окупованої території та навіть за умов необізнаності про існування відповідних вказівок, вчинити дії з метою отримання таких.
Разом з тим, як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_4 , позивач розуміла про необхідність евакуюватися та прибути до місця дислокації для несення подальшої служби.
Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, позивачем не вчинялись спроби з метою виїзду з окупованої території та прибуття до місця дислокації підрозділу поліції, де вона проходила службу. З цього слідує, що рішення позивача залишитися в окупації було свідомим та виваженим.
Основним аргументом ОСОБА_1 є те, що виїзд з окупованої території був неможливий через те, що остання є поліцейською, учасником АТО та мала неповнолітню дитину. Проте в контексті цього доводу позивач ніяким чином не пояснює, як у такому разі інші правники поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області змогли виїхати з окупованої території. 
Більше того, позивач перебувала постійно в місті Ізюм на окупованій території аж до повернення територій під контроль Збройних Сил України 10 вересня 2022 року. З матеріалів слідує, що ОСОБА_1 не намагалася зв`язатися з безпосереднім керівником з початку окупації та на період проведення службового розслідування, повідомити про місцезнаходження, про особисті обставини, які унеможливлюють виїзд, про спроби покинути захоплену територію. Усвідомлюючи характер та мету служби в поліції, позивач не вчиняла будь-яких дій для встановлення зв`язку з керівництвом та виїзду з окупованої території.
З приводу доводів позивача про неотримання нею запрошення 21 травня 2022 року до УГІ ГУНП в Харківській області за адресою: вул. Студентська, 6/6, м. Харків для надання письмових пояснень з приводу відсутності на службі необхідно взяти до уваги статтю 27 Дисциплінарного статуту, якою передбачено, що виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення. Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт.
Матеріалами справи підтверджено, що виклик для надання пояснень у рамках службового розслідування здійснювався засобами електронної комунікації на всі наявні у розпорядженні дисциплінарної комісії контактні дані позивача, надані його безпосереднім керівником.
До того ж, у постанові від 25 квітня 2024 року у справі №520/5388/22 Верховний Суд вказував на те, що сам факт того, що поліцейський не заперечує факт своєї відсутності у відповідний період у місці несення служби, нівелює хиби службового розслідування, у тому числі і в аспекті надання поліцейським пояснень дисциплінарній комісії.
Щодо посилання позивача на недослідження судами та відповідачем доказів щодо інформування про транспорт та маршрут евакуації, про місце перетину лінії фронту, а також надання при цьому провідника тощо, то з цього приводу Суд зазначає, що ні Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення евакуації у разі загрози виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій» від 30 жовтня 2013 року № 841, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено обов`язку начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області забезпечити проведення евакуації позивача з повідомленням про транспорт та маршрут евакуації, про місце перетину лінії фронту, а також з наданням при цьому провідника.
На тлі вказаного колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оспорювані накази та висновок службового розслідування, на яких ґрунтуються ці акти, містять чіткі і зрозумілі посилання на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності та мотиви, з яких комісія дійшла відповідних висновків, склад дисциплінарного проступку, який ставиться позивачу в провину, висвітлено у тих межах умотивованості, як того вимагає закон. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які б указували на те, що висновки відповідача, які покладено в основу оскаржуваних наказів, є довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів.
Зважаючи на це суди обґрунтовано вказали, що накладене на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення є співмірним із виявленим проступком та є необхідним засобом підтримання службової дисципліни.
Також є усталеною позиція Верховного Суду про те, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Суд уважає, що в контексті обставин цієї справи та підстави касаційного оскарження, ним надано відповідь на всі доводи учасників, які можуть вплинути на правильне вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки Суд не встановив підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VІIІ. Судові витрати
З огляду на результат касаційного перегляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу адвоката Мальцевої Галини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі №520/10635/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

А. В. Жук