ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 320/484/25
адміністративне провадження № К/990/19145/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Загороднюка А.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи у касаційній інстанції справу № 320/484/24
за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Державної міграційної служби України, Київської міської військової адміністрації, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2025 року, постановлену колегією суддів у складі головуючого судді Оксененка О.М., суддів: Ганечко О.М. та Кузьменка В.В., 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст обставин справи і рішень судів попередніх інстанцій
1. У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Солом`янська РДА), Державної міграційної служби України (далі - ДМС України), Київської міської військової адміністрації, у якому просив:
1.1. визнати незаконними та відмінити всі зазначені рішення державних органів за результатами розгляду заяв (листи ДМС від: 12.09.2024 № г-1294/6/8010-24/8010.5.3/2415-24, 30.09.2024 № УКЦ-С-781-24/6.2/205-24, 30.10.2024 № с-10450-24/6.2/7212-24, 07.11.2024 № Г-114732-24/6.2/7415-24; та Солом`янської РДА: 02.08.2024 № 108-108/ЕЛ/С-1011/1-2232, 15.08.2024 № 108-108/ЕЛ/C-1011/2-2330, 29.08.2024 № 108-108/ЕЛ/С-1011/5-2424, 22.07.2024 № 108-108/ЕЛ/С-1011-2085);
1.2. визнати такими, що не відповідають чинному законодавству та відмінити рішення реєстратора Солом`янської РДА в «Дії» щодо відхилення заяви про реєстрацію місця проживання доньки позивача - ОСОБА_2 за заявою № 80922/24-е з невідомим номером;
1.3. зобов`язати посадових осіб Солом`янської РДА та ДМС України провести реєстрацію задекларованого/зареєстрованого місця проживання доньки позивача ОСОБА_2 за заявою № 80922/24-е;
1.4. відмінити рішення пана Усова № 016-С-10098/2 від 04.09.2024, заступника голови КМДА, який фактично залишив скаргу на дії та бездіяльність посадових осіб Солом`янської РДА, та кричуще порушення чинного законодавства по розгляду оскаржень без фактичних дій та зобов`язати КМДА накласти дисциплінарні стягнення на пані ОСОБА_6 та пана ОСОБА_3 із занесенням в особову справу;
1.5. визнати заподіяння моральної шкоди ОСОБА_2 та зобов`язати відповідачів компенсувати витрачений позивачем час на написання заяв та оскаржень в розмірі 59160,93 грн.
2. Ухвалою Київського окружного адміністративний суд від 30.01.2025 позовну заяву залишено без руху. В цій ухвалі, крім іншого, вказано, що позивачу необхідно сплатити до суду 10658,56 грн судового збору або надати документи, які підтверджують, що він є батьком та звертається до суду в інтересах малолітньої дитини, зокрема, копію свідоцтва про народження малолітньої дитини та копію паспорта позивача.
2.1. При цьому, суд першої інстанції вказав, що положення пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», на яку скаржник посилається як на підставу для звільнення його від сплати судового збору, не стосується предмета позову.
2.2. На виконання вказаної ухвали 12.02.2025 позивач надав до суду уточнену позовну заяву та додаткові документи. В уточненому позові ОСОБА_1 просив суд звільнити його від сплати судового збору, як батька, який діє в інтересах малолітньої дитини.
3. Ухвалою Київського окружного адміністративний від 08.04.2025 цей суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву повернув позивачу.
3.1. Повертаючи позов, суд першої інстанції в ухвалі від 08.04.2025 вказав, що на усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 надав до суду копію паспорта ОСОБА_1 , копію свідоцтва про шлюб та копію медичного документа про народження дитини ОСОБА_4 . Однак, позивач не надав до суду копії свідоцтва про народження дитини, чи іншого документу, який би підтверджував те, що ОСОБА_1 є батьком дитини, в інтересах якої він звернувся до суду, а також не надано доказів сплати судового збору в належному розмірі.
3.2. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що надана позивачем медична довідка є лише документом, що підтверджує народження дитини (довідка з пологового будинку) та не є документом, що підтверджує його батьківство. А лист Дніпровського відділу ДРАЦС у місті Києві від 03.02.2024 № 44/33.4-87, яким повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про відмову в реєстрації народження та видачі свідоцтва про народження ОСОБА_2 , також не є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору.
3.3. Виходячи з того, що в матеріалах справи немає підтвердження того, що ОСОБА_1 є законним представником дитини, в інтересах якої він звертається до суду, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору із заявлених ним підстав.
4. Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та одночасно заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб).
5. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору та встановлено десятиденний строк на усунення недоліків з моменту отримання судового рішення.
5.1. Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції вказав, що звертаючись з позовом в інтересах малолітньої доньки, позивач, діє як її законний представник в розумінні приписів частини другої статті 56 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а не як фізична особа, якій законом надане право звертатися до суду в інтересах інших осіб відповідно до частини першої статті 53 КАС України. За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку, що пільга щодо сплати судового збору, визначена пунктом 7 частиною першою статті 5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на спірні правовідносини.
5.2. За таких обставин суд апеляційної інстанції виснував, що для усунення недоліків апеляційної скарги скаржнику необхідно надати до суду документ про сплату судового збору у розмірі 2 422, 40 грн або відповідне клопотання з наведенням інших належних підстав для звільнення, відстрочення або розстрочення судового збору.
6. На виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 подавав клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», згідно з якими судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Скаржник вказував, що діє в інтересах та позивається від імені малолітньої дитини - ОСОБА_2 , яка є позивачем у цій справі, яка не має жодного джерела доходів, тому у зв`язку зі складним матеріальним становищем, просить звільнити від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір».
7. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
7.1. Шостий апеляційний адміністративний суд відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що він звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини, яка не має доходів та вважав, що такі обставин не є підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки ОСОБА_2 не вказана у цій справі як позивач. Крім того апеляційний суд вказав, що для застосування статті 8 Закону України «Про судовий збір» та звільнення від сплати судового збору, позивач повинен був надати відповідні докази з обґрунтуванням того, що його майновий стан не дозволяє виконати обов`язок щодо сплати судового збору за подання скарги, поданої в інтересах малолітньої дитини.
7.2. Посилаючись на положення частини першої статті 56 КАС України, відповідно до якої права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом та на статтею 154 Сімейного кодексу України якою визначено, що батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень - суд апеляційної інстанції виснував, що позивач, звертаючись з позовом в інтересах своєї малолітньої дитини, діє як її законний представник в розумінні приписів частини другої статті 56 КАС України.
7.3. У цьому контексті апеляційний суд вказав, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено пільги від сплати судового збору законного представника, який звертається в інтересах малолітньої чи неповнолітньої особи, крім законних представників дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (пункт 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»).
7.4. Шостий апеляційний адміністративний суд у підсумку зазначив, що апелянт не довів та не надав належних і відповідних доказів фінансової неспроможності сплатити судовий збір у повному обсязі, що унеможливлює задоволення поданого клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір».
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
8. Не погоджуючись із ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою, в якій позивач просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
8.1. Ця касаційна скарга подана на підставі частини третьої статті 328 КАС України із посиланням скаржника у касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
8.2. На обґрунтування цієї підстави касатор наголошує, що звертався до суду із позовом в інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_2 , 2023 року народження, позаяк позовні вимоги стосуються відмови у реєстрації місця проживання доньки. 
8.3. За доводами ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено, що судовий збір не справляється за подання заяв, апеляційний та касаційних скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб та повернув його апеляційну скаргу через несплату судового збору.
8.4. На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо сплати судового збору, помилково застосував положення статей 53, 56 КАС України, які визначають право та форму представництва в адміністративному суду. Натомість не урахував, що батьки є законними представниками дитини без спеціального уповноваження, а батьківство підтверджується свідоцтвом про народження, яке він подавав до суду апеляційної інстанції. 
9. Ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 . 
10. Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (касаційна скарга від 06.05.2025) доставлена в Електронний кабінет ДМС України та Київської міської військової адміністрації 06.05.2025 о 13.04, а ухвала про відкриття касаційного провадження від 23.06.2025 доставлена 23.06.2025 о 20:54, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
11. Правом подати відзив на касаційну скаргу ДМС України та Київської міської військової адміністрації не скористалися, що, відповідно до статті 338 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку.
12. Солом`янська РДА у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення та наводить доводи про те, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено пільг щодо сплати судового збору для законного представника, який звертається до суду в інтересах малолітньої чи неповнолітньої особи, водночас скаржник не довів наявності підстав для звільнення його від сплати судового збору у цій справі. 
13. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 03.02.2026 закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.
Позиція Верховного Суду. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи.
14. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
15. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого.
16. У цій справі, повертаючи апеляційну скаргу позивача на підставі частини другої статті 298 КАС України, суд апеляційної інстанції виходив з того, що недоліки апеляційної скарги щодо сплати судового збору не усунуті, що має наслідком повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
17. Спірним у цій справі є питання наявності законних (безумовних) підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».
18. Надаючи оцінку рішенню суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги у зв`язку із несплатою судового збору, у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
19. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України.
20. Право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим. Це допускається, оскільки право доступу до суду за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб. Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.
21. Однією з гарантій реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 № R (81): «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).
22. Право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги, форма та зміст якої також визначається процесуальним законом.
23. Умовою прийнятності апеляційної скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 293 КАС України, в тому числі і в частині сплати судового збору. Так, відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
24. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
25. Відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
26. Таким чином, від сплати судового збору звільнені батьки, законні представники малолітніх чи неповнолітніх осіб, які звертаються із скаргами про захист прав та/або інтересів малолітньої чи неповнолітньої особи.
27. Подібний висновок щодо застосування наведених приписів Закону України «Про судовий збір» висловлений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 22.04.2019 у справі № 9901/108/19 (провадження № 11-394заі19) та Верховним Судом у постановах від 23.09.2021 у справі № 480/2043/19 та від 13.04.2022 у справі № 120/1647/20-а.
28. У вказаних справах Верховний Суд зауважив, що право на звернення до суду відповідно до статті 5 КАС України виникає внаслідок порушення рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи, яка просить про їх захист.
29. За правилами статті 160 Сімейного кодексу України неповнолітня дитина не вправі самостійно визначати місце свого проживання та проживає з батьками або одним з батьків.
30. Батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей (частина перша статті 242 Цивільного кодексу України).
31. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
32. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
33. Отже, при вирішенні питання щодо звільнення від сплати судового збору осіб, які є законними представниками малолітньої чи неповнолітньої особи, доречно виходити з того, чи спричинено оскаржуваними рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушення законних прав та інтересів такої особи.
34. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а/с 10).
35. У цій справі № 320/484/25 підставою для звернення до суду стала незгода із рішенням відповідача - реєстратора Солом`янської РДА в «Дії» (мобільний застосунок Єдиного державного вебпорталу електронних послуг «Дія») щодо відхилення заяви про реєстрацію місця проживання доньки позивача - ОСОБА_2 , а відтак оскарження ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції у цій справі, прямо направлене на захист прав та інтересів такої малолітньої особи.
36. Пунктом 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду із позовом) передбачено, що судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
37. Відтак, звертаючись до суду апеляційної інстанції в інтересах малолітньої доньки із апеляційною скаргою у справі про оскарження рішення відповідача щодо відхилення заяви про реєстрацію місця проживання дитини, ОСОБА_1 не зобов`язаний був сплачувати судовий збір відповідно до положень пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».
38. Отже, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу у зв`язку з невиконанням скаржником вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 16.04.2024, винесеної з підстав ненадання апелянтом документу про сплату судового збору, безпідставно не застосував положення вказаної норми Закону України «Про судовий збір».
39. Відповідно до частин першої і четвертої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
40. За наведеного правового регулювання Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
41. Таким чином, суд касаційної інстанції вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_1 та скасувати оскаржуване судове рішення з направленням справи до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2025 року, а справу № 320/484/25 направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько В.М. Соколов   А.Г. Загороднюк