ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 766/12766/23
провадження № 51-4057 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції 
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника
ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 13 березня 2025 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 02 вересня 2025 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023000000001404, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Сокологірне Генічеського району Херсонської області, раніше не судимої, проживаючої за адресою:  АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3 та 5 статті 111-1 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 березня 2025 року ОСОБА_7 засуджено до покарання:
- за ч. 3 ст. 111-1 КК Україниу виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, в тому числі у сфері освіти, а також пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій у закладах освіти, займатись освітньою та виховною діяльністю на строк 10 років;
- за ч. 5 ст. 111-1 КК Україниу виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, в тому числі у сфері освіти, а також пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій у закладах освіти, займатись освітньою та виховною діяльністю на строк 15 років з конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, в тому числі у сфері освіти, а також пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій у закладах освіти, займатись освітньою та виховною діяльністю на строк 15 років з конфіскацією всього майна.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.08.2023, залишено без змін до затримання ОСОБА_7 та приведення вироку до виконання.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 вересня 2025 рокувирок суду першої інстанції щодо  ОСОБА_7 змінено. Виключено із мотивувальної частини вироку посилання суду на висновки судової портретної експертизи від 01.05.2023 № СЕ-19/111-23/18481-ФП, як на докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 5 ст. 111-1 КК України.
Витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-23/18481-ФП від 01.05.2023 у розмірі 2 868 грн віднесено за рахунок держави.
В іншій частині вирок суду залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, перебуваючи у невстановленому місці на території м. Генічеськ Херсонської області, достовірно володіючи інформацією, що з 24.02.2022 підрозділами збройних сил та інших військових формувань РФ здійснено повномасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, свідомо та добровільно прийняла рішення у період дії воєнного стану співпрацювати з окупаційною владою РФ, з метою вчинення дій на шкоду Україні.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , обіймаючи посаду директора Генічеського ліцею Генічеської міської ради (далі - Ліцей), розташованого за адресою: вул. Гоголя, 26, м. Генічеськ, Херсонської області, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, після повної окупації військовослужбовцями збройних сил РФ території м. Генічеськ, тобто після 24.02.2022, перебуваючи на території зазначеного міста, усвідомлюючи що в Україні введено воєнний стан, керуючись ідеологічними мотивами, добровільно погодилася на співпрацю з окупаційною владою РФ, зокрема, на їх пропозицію продовжити займати посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та з організацією освітнього процесу, а саме директора Ліцею.
У невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, ОСОБА_7 окупаційною владою РФ перепризначена на посаду директора Ліцею в м. Генічеськ та отримала повноваження з виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій діяльності цього закладу.
У подальшому, не пізніше 27.07.2022, вказаний ліцей перейменований в «державну бюджетну освітню установу Херсонської області «Генічеська школа № 2 Генічеського муніципального округу («государственное бюджетное образовательное учреждение Херсонськой области «Геническая школа № 2 Генического муниципального округа») та на виконання наказу Департаменту освіти та науки Херсонської області «Про прийняття державних бюджетних освітніх установ до нового 2022-2023 навчального року» від 22.08.2022 № 212 прийнята до державної системи освіти країни агресора РФ.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади створених на тимчасово окупованій території.
Також ОСОБА_7 у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 24.02.2022, окупаційною владою РФ була призначена на посаду директора ліцею, розташованого за адресою: вул. Гоголя, 26, м. Генічеськ та отримала повноваження з виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій щодо діяльності цього закладу.
Використовуючи отримані повноваження, ОСОБА_7 організувала діяльність очолюваного нею закладу та забезпечила організацію освітнього процесу російською мовою за освітніми стандартами та навчальними планами РФ, із повним виключенням з освітнього процесу вимог до обов`язкових результатів навчання, визначених державними стандартами повної загальної середньої освіти України та здійснювала контроль за виконанням освітніх програм. З цією метою ОСОБА_7 здійснила підбір працівників закладу, які погодились впроваджувати стандарти освіти держави-агресора та призначила їх на посади.
ОСОБА_7 , співпрацюючи з окупаційною владою, запровадила у ліцеї освітній процес, який повністю протирічить меті як початкової, так і базової середньої освіти в Україні та який формуватиме знання, інші компетентності та світогляд здобувачів освіти спрямовані на возвеличення РФ, її історичної ролі та відповідно заперечення існування культурних цінностей українського народу, його історико-культурних надбань і традицій, української мови, що має своєю кінцевою метою збуджувати агресію та ненависть до України.
Крім того, з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 24.02.2022, прийняла участь у постановочному відео для пропагандистських засобів масової інформації окупаційної влади, на якому спільно з головою окупаційної влади Херсона ОСОБА_8 та іншими представниками окупаційної влади відкриває мурал із зображенням представника пропагандистського руху «Юнармія» на стіні ліцею.
Таким чином ОСОБА_7 своїми умисними діями здійснила пропаганду у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України, а також дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині визнання    ОСОБА_7  винуватою за ч. 5 ст.111-1 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 
Разом з цим, просить оскаржувані судові рішення в частині кваліфікації дій    ОСОБА_7  за ч. 3 ст. 111-1 КК України змінити, виключити кваліфікуючу ознаку - здійснення громадянином України пропаганди у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України, призначивши більш м`яке основне покарання.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує, що зайняття особою керівної посади в незаконному закладі освіти (школі, ліцеї, тощо) не охоплюється складом кримінального правопорушення (об`єктивна сторона), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, оскільки ліцей не є органом влади, тому в діях  ОСОБА_7 , як особи, яка зайняла посаду директора навчального закладу, відсутній склад вказаного кримінального правопорушення. 
Крім того, стверджує, що апеляційний суд виключивши з мотивувальної частини вироку посилання, як на доказ винуватості ОСОБА_7 у вчиненні пропагандистських дій у закладах освіти, висновок судової портретної експертизи від 01.05.2023, враховуючи відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження таких дій, безпідставно не виключив з обвинувачення кваліфікуючу ознаку ч. 3
ст. 111-1 КК України - здійснення громадянином України пропаганди у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України.
Посилається й на те, що ОСОБА_7 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалась, тому з урахуванням положень статей 50, 65 КК України достатньою мірою покарання для досягнення мети його застосування буде призначення їй за ч. 3 ст. 111-1 КК України покарання: основного у виді позбавлення волі на строк 1 рік, а додаткового - на строк 10 років.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник     ОСОБА_10  доводи касаційної скарги підтримала.
Прокурор, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржених судових рішень, просив касаційну скаргу залишити без задоволення. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Дане кримінальне провадження як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду здійснювалося за відсутності обвинуваченої («in absentia») в порядку спеціального досудового розслідування та судового провадження.
Відповідно до вимог ст. 297-5 КПК України повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду кримінального провадження щодо  ОСОБА_7  завчасно було опубліковане в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті «Судова влада України», і засуджена вважається належним чином ознайомленою з його змістом. 
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
За правилами ст. 370 КПКУкраїни судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Розгляд кримінальних проваджень має здійснюватися із суворим додержанням закріпленого у ст. 62 Конституції Українипринципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому законом, і встановлено обвинувальним вироком. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ККУкраїни підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Згідно ст. 368 КПКУкраїни, суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 373 КПКУкраїни).
За змістом ч. 5 ст. 111-1 КК України кримінально караним є, зокрема, добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.
Таким чином, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього складу кримінального правопорушення є зайняття посади саме в незаконному органі влади. Отже, для правильної кваліфікації дій особи необхідним є встановлення, що відповідна установа за своїми функціональними характеристиками належить до органів влади.
Поняття «орган влади» у правовій доктрині та законодавстві України пов`язується із наявністю владних управлінських повноважень, реалізацією функцій держави (нормотворчих, управлінських, правоохоронних тощо) та можливістю прийняття обов`язкових до виконання рішень у сфері публічного управління.
При цьому, за своєю правовою природою заклад освіти не наділений владними повноваженнями публічного характеру, його керівник не здійснює владного управління в масштабах територіальної громади чи держави, не реалізує нормотворчі, правоохоронні чи інші владно-розпорядчі функції держави.
Сам по собі факт створення або функціонування закладу освіти на тимчасово окупованій території, а також виконання його керівником організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у межах діяльності такого закладу, за відсутності ознак органу влади, не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Проте, суди попередніх інстанцій, визнаючи ОСОБА_7 винуватою за ч. 5 ст. 111-1 КК України, не врахували, що очолюваний нею навчальний заклад до незаконних органів влади у розумінні зазначеної кримінально-правової нормине відноситься, та у засудженої відсутні владні повноваження публічного характеру щодо здійснення функцій, притаманних саме органам влади.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, щоу діянні  ОСОБА_7 відсутня об`єктивна сторона складу вказаного кримінального правопорушення, а саме зайняття посади в незаконному органі влади, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судами попередніх інстанцій.
Відповідно до ст. 440 КПКУкраїни суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
За таких обставин, оскаржувані судові рішення в частині засудження
ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 111-1 КК України підлягають скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України як такі, що ухвалені у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження в цій частині - закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Основними доказами в кримінальних провадженнях щодо злочинів проти основ національної безпеки України є електронні (цифрові) докази, до яких належать: матеріали фотозйомки, звуко-запису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих (інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих мережах (приватні месенджери та Telegram-канали; особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флешносії, карти пам`яті тощо).
Як убачається з матеріалів провадження, обставини участі ОСОБА_7 у заході з відкриття муралу на стіні Генічеського ліцею № 2, а також її подальші дії, як керівника цього закладу освіти, підтверджуються сукупністю доказів, які були досліджені судами попередніх інстанцій та отримали належну оцінку. Зокрема, протоколом огляду від 07.04.2023 у якому зафіксовано відомості, розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, включаючи текстові матеріали, фотозображення та відеозаписи, на яких відображено проведення урочистого заходу за участю представників окупаційної адміністрації та директора Генічеського ліцею № 2 ОСОБА_7 . У змісті відповідних публікацій прямо зазначено про її участь у відкритті муралу, проведенні екскурсії у школі та інформуванні присутніх про взаємодію закладу з пропагандистським рухом «Юнармія».
Відомості, отримані під час огляду інтернет-ресурсів, узгоджуються з протоколом огляду від 20.07.2023 щодо функціонування створеного окупаційною владою закладу освіти та перебування ОСОБА_7 на посаді його керівника, а також із показаннями свідків, яким суди надали оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Сам по собі факт розміщення інформації на відкритих інтернет-ресурсах не свідчить про її недостовірність, якщо така інформація перевірена у встановленому законом порядку та підтверджена іншими доказами. Протоколи огляду складені з дотриманням вимог ст. 237 КПК України, їх зміст детально відображає обсяг і характер зафіксованих відомостей, а додані до них матеріали дозволяють встановити зміст зафіксованих подій та їх зв`язок із засудженою.
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дії ОСОБА_7 , пов`язані з участю у відкритті муралу на території закладу освіти за участю представників окупаційної влади, демонстрацією діяльності школи та інформуванням про співпрацю з рухом «Юнармія», утворюють кваліфікуючу ознаку ч. 3 ст. 111-1 КК України - здійснення громадянином України пропаганди у закладах освіта незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України, яка встановлена на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, тому доводи касаційної скарги захисника в цій частині є неспроможними.
Призначаючи  ОСОБА_7  захід примусу за ч. 3 ст. 111-1 КК України, місцевий суд надав належну оцінку характеру та ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, а також врахував особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характер, мотиви та обставини вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також судом взято до уваги підвищену суспільну небезпеку вчиненого засудженою злочину проти основ національної безпеки України, який посягає на захист в першу чергу життєво важливих інтересів суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави. 
Таким чином, урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, суд призначив  ОСОБА_7 за вказаною нормою матеріального права покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, в тому числі у сфері освіти, а також пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій у закладах освіти, займатись освітньою та виховною діяльністю на строк 10 років.
На переконання Суду, призначене засудженій покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
За встановлених у цьому кримінальному провадженні обставин відсутні підстави вважати призначене ОСОБА_7  покарання явно несправедливим через суворість, в аспекті приписів ст. 414 КПК України, оскільки у даній справі досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 13 березня 2025 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 02 вересня 2025 рокув частині засудження ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 111-1 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Виключити із вказаних судових рішень посилання на призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.
Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 3 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, в тому числі у сфері освіти, а також пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій у закладах освіти, займатись освітньою та виховною діяльністю на строк 10 років.
В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3