УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

09 березня 2026 року 
м. Київ

справа №300/1343/25
адміністративне провадження № К/990/7154/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року (суддя Кафарський В.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року (колегія у складі суддів Судової-Хомюк Н.М., Глушка І.В., Затолочного В.С.) 
у справі № 300/1343/25
за позовом ОСОБА_1 
до відділу земельних ресурсів Брошнів Осадської селищної ради Калуського району, ПП «Захід Земля», в особі Дубіля Любомира Стефановича,
про зобов`язання до вчинення певних дій, а саме усунення перешкод в користуванні в`їздом, 

У С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивачка, скаржниця) звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу земельних ресурсів Брошнів Осадської селищної ради Калуського району, ПП «Захід Земля», в особі Дубіля Любомира Стефановича, в якому просила:
- визнати протиправними дії і бездіяльність відповідачів;
- зобов`язати відділ земельних ресурсів Брошнів Осадської селищної ради Калуського району вжити заходів для усунення наявних перешкод в користуванні існуючим в`їздом до господарства позивача, який є землею комунальної власності загального користування.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 було відмовлено у відкритті провадження в справі за вказаним позовом ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а саме у випадку, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

Надалі Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 27.05.2025, задовольнивши апеляційну скаргу позивачки, скасував ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
При цьому, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки подана позовна заява загалом не відповідала вимогам ст. 160 КАС України (зокрема, характеризувалася неоднозначністю описаних позивачем правовідносин та нечіткістю правових підстав заявлених вимог, а також не містила викладу обставин і доказів на обґрунтування позовних вимог, а заявлені вимоги мають неконкретизований характер - незрозуміло, які саме дії та бездіяльність відповідачів просить ОСОБА_1 визнати протиправними; які заходи з боку відповідачів просить вжити для усунення перешкод у користуванні під`їздом до будинку). Відтак суд мав скористатися приписами ст. 169 Кодексу та надати позивачці можливість усунути зазначені неточності та недоліки, привести позовні вимоги у відповідність до процесуального закону й усталеної судової практики, а також визначити належний суб`єктний склад спору.
Разом з тим суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про те, що наведений спір може бути розглянутий у межах цивільного судочинства.

Після надходження справи Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 16.06.2025 залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 в тому числі з мотивів необхідності конкретизації позивачкою предмета позову в частині визначення змісту позовних вимог, викладу обставин і доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог, а також конкретного визначення, які саме дії та бездіяльність відповідачів ОСОБА_1 просить визнати протиправними, а також які заходи зі сторони відповідачів просить вжити для усунення перешкод в користуванні під`їздом до будинку.
Позивачка усунула встановлені ухвалою суду від 16.06.2026 недоліки позовної заяви. 
Ухвалою від 15.07.2025 Івано-Франківський окружний адміністративний суд, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України, постановив передати справу № 300/1343/25 за позовом ОСОБА_1 до відділу земельних ресурсів Брошнів Осадської селищної ради Калуського району, ПП «Захід Земля», в особі Дубіля Любомира Стефановича, про зобов`язання до вчинення певних дій, а саме усунення перешкод в користуванні в`їздом, за підсудністю на розгляд до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області.

Не погодившись із такою ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.07.2025, позивачка оскаржила її в апеляційному порядку.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2025 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

17.02.2026 ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2025.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом норм ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;
2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;
3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;
4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;
5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;
6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;
7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;
8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;
9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;
10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;
11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про оборонні закупівлі», крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;
12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;
13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;
14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;
15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу;
16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.
Згідно з ч. 2 названої статті Кодексу юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:
1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;
2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;
3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;
4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-пра-вовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду (ч. 3 ст. 19 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-пра-вовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Суд першої інстанції, врахувавши наведені у постанові 27.05.2025 зауваження Восьмого апеляційного адміністративного суду, надав ОСОБА_1 можливість уточнити зміст позовної заяви, в тому числі конкретизувати позовні вимоги. 

Позивачка скористалася правом на усунення недоліків позовної заяви та подала уточнену редакцію позову. Ознайомившись з текстом позовної заяви у новій (уточненій) редакції Івано-Франківський окружний адміністративний суд встановив, що ОСОБА_1 заявила такі позовні вимоги:
- зобов`язати мешканця сусіднього будинку ОСОБА_2 , яким вчинені порушення, знести самочинну будівлю (сарай) та забрати паркан з під`їзної дороги;
- зобов`язати ПП «Захід Земля» внести виправлення в технічну документацію від 23.11.2021, зазначивши ділянку під літерами В-Г як таку, що є землею комунальної власності загального користування.
В обгрунтування цих заявлених вимог позивачка зазначила, що нею було замовлено документацію для приватизації земельної ділянки та така розроблена в землевпорядній організації ПП «Захід Земля» м. Калуш, виконавець Дубіль Л.С . Однак, у виданій ОСОБА_1 техдокументації від 23.11.2021 існуючий в`їзд, з яким вона межує і який є предметом спору, фактично належить до земель селищної ради, проте позначений літерами «В» - «Г» і вказаний як ділянка ОСОБА_2 . Тому, на думку, позивачки, така техдокументація, розроблена ПП «Захід Земля», є завідомо сфальсифікованою. У зв`язку із цим, вона для усунення перешкод в користуванні в`їздом звернулася до суду з адміністративним позовом.
Проаналізувавши зміст позовної заяви (в уточненій редакції) суд першої інстанції з`ясував таке:
- позивачкою не заявлено жодних позовних вимог до відділу земельних ресурсів Брошнів Осадської селищної ради Калуського району, тобто - до суб`єкта владних повноважень. Натомість заявлені вимоги про усунення перешкод в користуванні в`їздом фактично пред`явлені фізичній особі - ОСОБА_2 , а також ПП «Захід Земля», яка виготовляла технічну документацію на земельну ділянку на замовлення;
- у цьому випадку виникнення спірних правовідносин обумовлено можливим, на думку позивачки, незаконними заволодінням чи переданням земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 , у володіння іншої особи - ОСОБА_2 . 
У взаємозв`язку з наведеним суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у цьому випадку не є публічно-правовими, оскільки виникли з правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів позивачки, які мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових інтересів, тобто, має місце спір приватно-правового характеру, що в свою чергу виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства. Разом з тим, виходячи зі змісту положень ст. 11, 16 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України такі права й інтереси є предметом захисту в порядку цивільного судочинства, а цей спір відноситься до юрисдикції загального місцевого суду та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України, відповідно до якого суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, суд першої інстанції вирішив, не повертаючи позивачці матеріали позовної заяви, передати справу № 300/1343/25 на розгляд територіально наближеного за місцем проживання позивачки суду загальної юрисдикції - Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області для розгляду такої в порядку цивільного судочинства.

Восьмий апеляційний адміністративний суд, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції від 15.07.2025, погодився з такими висновками щодо непідсудності цього спору адміністративному суду. 
Одночасно суд апеляційної інстанції відзначив, що оскаржувані ненормативні акти суб`єкта владних повноважень вичерпали свою дію у зв`язку з їх реалізацією. Таким чином, виник спір про цивільне право і подальше оспорювання рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виникло таке право, не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства.
Так, у цих правовідносинах хоча позивач і оспорює рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, однак подальші правовідносини, що склались за наслідком цих рішень, призвели до зміни (виникнення, припинення) цивільних правовідносин і мають майновий характер.
Отже, такий спір хоча й зумовлений владними функціями відповідача як суб`єкта владних повноважень, однак має за мету захист приватного права, що виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.
При цьому апеляційний суд врахував правові позиції, наведені у постанові Верховного Суду від 12.07.2018 справа № 296/7213/14-а, та постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 16.09.2020 у справі № 804/8836/17, від 06.04.2018 у справі № 810/2421/16 та від 06.06.2018 у справі № 826/631/15 щодо питання поширення юрисдикції адміністративних судів, а саме:
«… неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, хоч у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.»;
«До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.»;
«неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.»;
«…у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після своєї реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися не в порядку адміністративної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.».

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а застосовування судом першої інстанції у цьому випадку положень п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України не свідчить про прийняття ним неправильного по суті та незаконного судового рішення, та відповідно не є достатньою підставою для скасування ухвали від 15.07.2025 та постанови від 19.12.2025.
При цьому Суд відхиляє покликання скаржниці на те, що передавши матеріали справи до районного суду, Івано-Франківський окружний адміністративний суд у цьому випадку протиправно вийшов за межі норм ст. 29 КАС України, оскільки такі дії адміністративного суду не призвели до ухвалення судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи належним судом, та/або призвели до порушення права позивачки на доступ до правосуддя та вирішення її справи по суті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом ч. 2 ст. 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись ст.ст. 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у справі № 300/1343/25.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров 

Суддя О.П. Стародуб