ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 564/3883/23
провадження № 61-3800св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Рівнеобленерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника 
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у складі колегії суддів: 
Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» (далі - 
ПрАТ «Рівнеобленерго») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позов мотивований тим, що 23 серпня 2023 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Малолюбашанська сільська рада, Рівненський район, Рівненська область. На момент придбання вказаної земельної ділянки жодних обмежень у її використанні зареєстровано не було. На земельній ділянці розташовані три опори з прокладеною по них лінією електропередач 
(ЛЕП) - 10 кВ. Коли були встановлені вказані опори - ні йому, ні попередньому власнику не відомо. Попередній власник земельної ділянки звертався до ПрАТ «Рівнеобленерго» із запитами з метою отримання даних про підтвердження та підставу розміщення вказаних опор на земельній ділянці, однак у відповідь отримував формальні відписки. Позивач звертався до відповідача з метою вирішення питання розміщення опор на його земельній ділянці, однак результатів це не дало. Вказував, що його право власності на земельну ділянку порушується та протиправно обмежується тим, що частина повітряної лінії електропередачі розташована таким чином, що її охоронна зона розширюється на його земельну ділянку, без його згоди та відповідного договору. Окрім того, зазначав, що розміщення трьох опор ЛЕП здійснено з порушенням правил енергобезпеки та санітарних норм, що у свою чергу створює перешкоди йому 
у вільному володінні та користуванні земельною ділянкою.

ОСОБА_1 просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, власником якої він є, шляхом зобов`язання ПрАТ «Рівнеобленерго» демонтувати за власний кошт три опори повітряної ЛЕП 10 кВ, які розташовані на ній, з перенесенням їх за межі земельної ділянки відповідно до правил безпеки.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2024 року позов задоволено.

Усунено перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою з кадастровим номером 5623483900:04:012:0149, загальною площею 3,3159 га, яка розташована за адресою: Малолюбашанська сільська рада, Рівненський район, Рівненська область, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання 
ПрАТ «Рівнеобленерго» демонтувати за власний рахунок три опори повітряної лінії 10 кВ, які розташовані на ній, з перенесенням їх за межі земельної ділянки відповідно до правил безпеки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що розташовані на земельній ділянці позивача ЛЕП обмежують позивача у користування власною земельною ділянко, оскільки зменшують її площу шляхом встановлення охоронної зони. Відповідач не довів законності розташування на земельній ділянці позивача трьох опор ЛЕП.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року апеляційну скаргу ПрАТ «Рівнеобленерго» задоволено.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 
2024 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким 
у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач належними і допустимими доказами не довів незаконність встановлення ЛЕП 10 кВ, оскільки періодом будівництва та введення 
в експлуатацію спірної повітряної лінії є 1987 рік. На час будівництва ЛЕП 10 кВ фідер 72-13 «Мала Любаша» встановленого на законодавчому рівні обов`язку щодо реєстрації відомостей про обмеження щодо використання земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не було, а зазначена повітряна лінія належала до категорії державного майна і була передана на баланс товариства як правонаступнику енергопостачальної організації. Державний акт на право власності на земельну ділянку перший власник ОСОБА_3 отримала 
у жовтні 2004 року, тобто після того як лінія електропередач була побудована. Отримуючи у власність земельну ділянку, ОСОБА_3 бачила вказану лінію електропередач, погоджувалася на отримання у власність земельної ділянки 
з такими обмеженнями та з 2004 року не ставила питання про незаконність встановлення лінії електропередач. Отримавши на підставі договорів купівлі-продажу 21 січня 2022 року у власність вказану земельну ділянку, 
ОСОБА_4 , а пізніше 21 лютого 2023 року ОСОБА_1 бачили, що над земельною ділянкою проходить лінія електропередач і встановлені опори, та погодилися на набуття у власність такої земельної ділянки з певними обмеженнями. Апеляційний суд також вказав, що позивач не врегульовував цей спір з відповідачем у позасудовому порядку.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

24 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року і залишити в силі рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 
2024 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про те, що право власності на земельну ділянку позивача вперше було зареєстровано після того, як лінія електропередач була побудована, є помилковим, оскільки 
у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 381/2570/22 зроблено висновок про те, що за відсутності інших доказів будівництва повітряної лінії електропередач наявний у матеріалах справи паспорт повітряної лінії не дає підстав однозначно стверджувати про те, що повітряна лінія побудована в певному році. Апеляційний суд застосував статтю 111 ЗК України вибірково. Факт обізнаності позивача про розміщення на земельній ділянці, яку він придбав, трьох опор лінії електропередач не спростовує незаконність встановлення таких опор у минулому та факту порушення прав позивача як нинішнього власника земельної ділянки. Апеляційний суд застосував норми права, які не підлягають застосуванню.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення представник заявника зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі 
№ 545/1994/16-ц, від 14 лютого 2024 року у справі № 381/2570/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи інших учасників справи

16 квітня 2025 року ПрАТ «Рівнеобленерго» подало до Верховного Суду відзив, 
у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що доводи касаційної скарги зводяться до самовільного трактування позивачем норм матеріального права, а також заперечення тих доказів, на які посилався суд апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення. Вказує, що апеляційний суд не брав за основу паспорт лінії електропередач як єдиний доказ, а він був оцінений разом з усіма наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності. Апеляційний суд застосував норми матеріального права правильно. Посилання позивача на неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки 
у вказаних справах правовідносини є відмінними від цієї справи.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Костопільського районного суду Рівненської області.

05 травня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

Розпорядженням Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області від 04 січня 2003 року № 7-р припинено право землекористувачів 
щодо користування земельними ділянками площею 0,4091 га, на яких розміщено трансформаторна підстанція та опори ліній електропередач напругою 10 кВ, відповідно до статті 141 ЗК України. Надано ВАТ «Ей-І-Ес Рівнеенерго» земельні ділянки забудованих земель загальною площею 
4,6711 га, розташовані за межами населених пунктів на території сільських та Костопільської міської ради Костопільського району, в тому числі вилучених згідно з пунктом 1 цього розпорядження 0,4091 га, в оренду терміном на 5 років для розміщення та експлуатації об`єктів транспортування електроенергії.

З договору оренди землі від 10 квітня 2006 року відомо, що вказаний договір укладений між Костопільською райдержадміністрацією і ЗАТ «Ей-І-Ес Рівнеенерго» про прийняття в строкове платне користування земельних ділянок, які використовуються для обслуговування об`єктів розподілу та транспортування електроенергії до користувачів, площею 0,4178 га. На земельних ділянках розташовані об`єкти нерухомого майна: опори повітряних ліній електропередач 10 кВ і трансформаторні підстанції (КТП).

Додатковою угодою від 26 травня 2014 року про внесення змін і доповнень (поновлення) договору оренди землі по тексту договору та у всіх додатках найменування ЗАТ «Ей-І-Кс Рівнеенерго» замінено на ПАТ «Рівнеобленерго».

25 серпня 2023 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу придбав у ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером 5623483900:04:012:0149, площею 3,3159 га, що розташована на території Малолюбашанської сільської ради Костопільського району Рівненської області, 
з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до пункту 1.6 договору купівлі-продажу відомостей про обмеження щодо використання земельної ділянки з кадастровим номером 5623483900:04:012:0149 власником якої є позивач немає та не зареєстровані.

У пункті 5.3 цього договору вказано, що відчужувана земельна ділянка візуально оглянута покупцем, будь-яких недоліків, які перешкоджають використуванню земельної ділянки за цільовим призначенням, на момент огляду не виявлено.

Згідно з паспортом повітряних ліній електропередач напругою вище 1 КВ ПЛ 
10 кВ «Мала Любаша», в тому числі на земельній ділянці з кадастровим номером 5623483900:04:012:0149, розташовані електричні опори у кількості 3 (три) шт., 
з прокладеною по них лінією електропередач (ЛЕП) - 10 кВ № 72-13, рік побудови - 1987.

З довідки ПрАТ «Рівнеобленерго» від 14 листопада 2023 року № 44-28/8142 відомо, що станом на 31 жовтня 2023 року на балансі ПрАТ «Рівнеобленерго» перебуває та обліковується ПЛ 10 кВ № 72-13, «Мала Любаша». Дата введення 
в експлуатацію - 01 вересня 1987 рік.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право 
у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, 
а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У частинах третій, четвертій статті 111 ЗК України визначено, що обтяження прав на земельні ділянки (крім обтяжень, безпосередньо встановлених законом) підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у порядку, встановленому законом. Обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації. Обмеження 
у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені. Обмеження у використанні земель, встановлені містобудівною документацією на місцевому рівні, є чинними з моменту внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності 
є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У частинах другій, третій статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: 
а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; 
г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

У постанові Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі 
№ 947/30277/19 (провадження № 61-12547св21) вказано, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю».

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 697/2434/16-ц (провадження N 61-22890св19) зазначено, що «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані 
з позбавленням його володіння майном. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися 
в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення. Отже, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки».

Згідно зі статтею 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

У пункті 56 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.

Відповідно до пункту 78 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» розподіл електричної енергії (далі - розподіл) - транспортування електричної енергії від електроустановок виробників електричної енергії або електроустановок оператора системи передачі мережами оператора системи розподілу, крім постачання електричної енергії.

Отже, ПрАТ «Рівнеобленерго» відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» є оператором системи розподілу електричної енергії.

Згідно з пунктом 1.1 Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310 (далі - КСР), цей Кодекс визначає вимоги та правила, які регулюють взаємовідносини оператора систем розподілу (далі - ОСР), користувачів системи розподілу (далі - Користувачі) та замовників послуги з приєднання щодо оперативного та технологічного управління системою розподілу, її розвитку та експлуатації, забезпечення доступу та приєднання електроустановок.

Відповідно до пункту 1.2 розділу І КСР, Кодекс встановлює базові системні вимоги, спрямовані на забезпечення надійного функціонування і розвитку системи розподілу.

Пунктом 1.3 розділу І КСР встановлено, що ОСР та Користувачі, які мають 
у власності та/або експлуатують електроустановки, приєднані до системи розподілу, мають створити та підтримувати в належному стані технічні та технологічні системи експлуатації своїх електроустановок, а також структуру управління цими системами відповідно до вимог цього Кодексу, інших нормативно-технічних документів та вимог технічної документації заводів-виробників.

Згідно з пунктом 2.1 розділу II КСР замовник послуги з приєднання (замовник) - фізична або юридична особа, яка письмово або іншим способом, визначеним цим Кодексом, повідомила ОСР про намір приєднати до електричних мереж новозбудовані електроустановки або змінити технічні параметри діючих електроустановок внаслідок реконструкції чи технічного переоснащення.

У пункті 8.23 ДБН 360-92, затверджених наказом Державного комітету у справах будівництва, архітектури і охорони історичного середовища № 44 від 17 квітня 1992 року, визначено, що для повітряних і кабельних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів пристроїв всіх напруг встановлюються охоронні і санітарно-захисні зони, розміри яких залежать від типу і напруги енергооб`єкта.

Охоронними зонами об`єктів енергетики є зона вздовж повітряних кабельних ліній електропередачі, навколо електростанцій, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв і магістральних теплових мереж, споруд альтернативної енергетики тощо для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля (стаття 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів»).

Правилами охорони електричних мереж, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1455 (далі - Правила), визначено розміри охоронних зон об`єктів енергетики.

Відповідно до пункту 7 Правил охоронні зони електричних мереж встановлюються: уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки та повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидва боки лінії від крайніх проводів за умови їх невідхиленого положення на таку відстань по горизонталі: 2 метри - до 1 кВ; 
10 метрів - 3-20 кВ; 15 метрів - 35 кВ; 20 метрів - 110 кВ; 25 метрів - 150 кВ, 
220 кВ; 30 метрів - 330 кВ, 400 кВ, 500 кВ; 40 метрів - 750 кВ.

Згідно з пунктом 4.1.37 КСР, якщо користувач або власник земельної ділянки має намір спорудити або реконструювати будівлі, дороги, мости, інші об`єкти архітектури, що потребує перенесення повітряних та/або підземних електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики, Користувач або власник земельної ділянки звертається до ОСР із відповідною заявою. До заяви додається ситуаційний план об`єкта забудови. ОСР надає вихідні дані та технічні вимоги для проєктування перенесення (перевлаштування) належних йому об`єктів електроенергетики не пізніше 10 робочих днів від дня реєстрації заяви або 
20 робочих днів у разі необхідності погодження технічних вимог з ОСП 
(у зазначений у заяві спосіб обміну інформацією).

Користувач або власник земельної ділянки має розробити проєкт, у тому числі здійснити заходи в межах чинного законодавства з метою вирішення питань щодо відведення на користь ОСР земельних ділянок для розташування об`єктів електроенергетики, а ОСР - узгодити наданий Користувачем або власником земельної ділянки проєкт з оформленням технічного рішення.

ОСР на договірних засадах надає Користувачу або власнику земельної ділянки послугу з перенесення визначених проєктом об`єктів електроенергетики, вартість якої визначається згідно з кошторисом (який є невід`ємною частиною відповідної проєктної документації), у термін, визначений відповідно до вимог нормативних документів, що визначають строки проєктування та будівництва.

Вартість розроблення проєктної документації, що передається замовником ОСР, ураховується в загальній сумі вартості послуги з перенесення об`єктів електроенергетики.

Відповідно до пункту 21 статті 21 Закону України «Про ринок електричної енергії», у разі якщо замовник має намір спорудити або реконструювати будівлі, дороги, мости, інші об`єкти архітектури, що потребує перенесення повітряних 
і підземних електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики, послуги 
з перенесення електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики надаються оператором системи передачі та/або операторами систем розподілу у порядку, визначеному кодексом системи передачі та кодексом систем розподілу. Плата за надані послуги визначається згідно з кошторисом, який 
є невід`ємною частиною відповідної проектної документації, розробленої замовником.

Тобто на підставі наведених норм, з метою забезпечення інших споживачів електроенергією та непорушення їх прав на безперебійне отримання електроенергії, підтримання конструктивних елементів обладнання повітряної лінії у безпечному стані, перенесення повітряної лінії можливе лише за умови дотримання вказаної вище встановленої процедури.

Крім того, за змістом статті 21 Закону України «Про ринок електричної енергії», демонтаж і перенесення спірної електроопори можливе лише за заявою і за рахунок замовника.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення зазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Установивши відсутність незаконних дій ПрАТ «Рівнеобленерго», апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про недоведеність позивачем факту порушення його права на земельну ділянку з боку відповідача.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених 
у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені апеляційним судом у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 
2025 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська