ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 440/3890/24
адміністративне провадження № К/990/49505/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Васильєвої І. А., Шишова О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 440/3890/24
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Техінпром» до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (суддя: О. О. Кукоба) від 21 травня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Я. М. Макаренко, Л. В. Любчич, С. П. Жигилій) від 13 листопада 2024 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Техінпром» (далі - ТОВ фірма «Техінпром», позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі- ГУ ДПС, відповідач), в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 березня 2024 року № 00033470702 про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість загалом у розмірі 1 645 380,00 грн (з них: основний платіж - 1 316 304,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 329 076,00 грн). 
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при формуванні податкового кредиту ним у повній мірі дотримані вимоги Податкового кодексу України (далі - ПК України); здійснення господарських операцій між ТОВ фірма «Техінпром» та його контрагентами підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку. Натомість висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях податкових ревізорів-інспекторів, а не на підставі аналізу фінансово-господарської діяльності платника податку і первинних документів, що у повному обсязі надавалися під час проведення перевірки.
3. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 12 березня 2024 року № 00033470702.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ТОВ фірми «Техінпром» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 24 680,70 грн та 14 840,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 20 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, в якій відповідач просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
5. Після усунень недоліків касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.
5.1 Водночас, вказаною ухвалою Верховного Суду відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року.
6. 31 січня 2025 року через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивач посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
7. 24 лютого 2026 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 239 призначено повторний автоматизований розподіл справи, з підстави обранням судді Дашутіна І.В. до складу судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян, який перебуває у складі колегії суддів, що унеможливлює його участь у розгляді справи.
8. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 лютого 2026 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Васильєва І. А., Шишов О. О.
9. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в письмовому провадженні.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ фірма «Техінпром», ідентифікаційний код 30485824, зареєстроване як юридична особа та взяте на облік в органах державної податкової служби як платник податків. 
11. Основним видом діяльності позивача є виробництво машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва (28.92), оптова торгівля машинами й устаткуванням для добувної промисловості та будівництва (46.63), ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення (33.12), установлення та монтаж машин і устаткування (33.20).
12. У ТОВ фірма «Техінпром» є дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки, а також експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки
13. Головним управлінням ДПС у Полтавській області у період з 24 січня 2024 року по 01 лютого 2024 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ фірма «Техінпром», результати якої оформлені актом від 08 лютого 2024 року № 1449/16-31-07-02-01/30485824, яким встановлено порушення ТОВ фірма «Техінпром» вимог пунктів 44.1, 44.3, 44.6 статті 44, статті 46, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пункту 201.1 статті 201 ПК України, наслідком чого визначено заниження ПДВ загалом у розмірі 1 316 304,00 грн, у т.ч.: за жовтень 2018 року - 131 248,00 грн, листопад 2018 року - 212 486,00 грн, січень 2019 року - 151 033,00 грн, травень 2019 року - 136 234,00 грн, липень 2019 року - 183 078,00 грн, березень 2020 року - 124 584,00 грн, квітень 2020 року - 117 030,00 грн, червень 2021 року - 116 979,00 грн, вересень 2021 року - 143 632,00 грн.
14. При цьому, Судами відзначено, що правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивач не оспорює.
15. Вищевказаний висновок податковий орган мотивував твердженням про безпідставність віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ, сплаченого у ціні товарно-матеріальних цінностей, придбаних у: 
ТОВ «ЛНК-18» (код ЄДРПОУ 42089573) у жовтні 2018 року на суму ПДВ 131 248,00 грн, 
ТОВ «Скрол Буд» (код ЄДРПОУ 42175803) у листопаді 2018 року на суму ПДВ 212 486,00 грн, 
ТОВ «Кельвіон Трейд ЛТД» (код ЄДРПОУ 41897787) у січні 2019 року на суму ПДВ 151 033,00 грн,
ТОВ «Лео Енерго» (код ЄДРПОУ 42498648) у травні 2019 року на суму ПДВ 136 234,00 грн, 
ТОВ «Будівельник Про» (код ЄДРПОУ 42981214) у липні 2019 року на суму ПДВ 183 078,00 грн, 
ПП «Промбуд» (код ЄДРПОУ 25586975) у березні 2020 року на суму ПДВ 124 584,00 грн, 
ТОВ Промислово-виробнича фірма «Агроінтер» (код ЄДРПОУ 20010845) у квітні 2020 року на суму ПДВ 117 030,00 грн, 
ТОВ «Ізі Центр» (код ЄДРПОУ 44088875) у червні 2021 року на суму ПДВ 116 979,00 грн, 
ТОВ «Нью Елів» (код ЄДРПОУ 44365921) у вересні 2021 року на суму ПДВ 143 632,00 грн.
Заперечення ТОВ фірми "Техінпром" до акта перевірки (від 21.01.2024 №10788/6/16-31) відхилені листом Головного управління ДПС у Полтавській області від 05.03.2024 /т. 8, а.с. 54-58, 59-63/.
16. На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Полтавській області 12 березня 2024 року сформовано податкове повідомлення рішення про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 1 645 380,00 грн (з них: основний платіж - 1 316 304,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 329 076,00 грн).
17. Вважаючи протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення позивач звернувся до суду з цим позовом.
18. Водночас, у ході розгляду справи судами попередніх інстанцій установлено, що ТОВ фірма «Техінпром» на підставі укладених з ТОВ «ЛНК-18», ТОВ «Скрол Буд», ТОВ «Кельвіон Трейд ЛТД», ТОВ «Лео Енерго», ТОВ «Будівельник Про», ПП «Промбуд», ТОВ Промислово-виробнича фірма «Агроінтер», ТОВ «Ізі Центр», ТОВ «Нью Елів» договорів поставки придбало товарно-матеріальні цінності (запчастини, деталі, комплектуючі тощо), найменування, асортимент, якість, кількість, ціна та вартість яких наведені в додаткових угодах (додатках) до договорів, що є їх невід`ємними частинами.
19. На підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем надано як до перевірки так і до позову договори, додаткові угоди до договорів, видаткові накладні, картки рахунку 201 щодо надходження товарів, рахунки-фактури, податкові накладні, які зареєстровані в ЄРПН, оборотно-сальдові відомості по рахунках 26, 901, 103, 104, 631, 201, 231, банківські виписки, договори відступлення права вимоги.
20. На підтвердження подальшого використання придбаних товарно-матеріальних цінностей за вищезазначеним договорами позивачем надані наступні договори:
- з ТОВ «Компанія «Актив Альянс» договір виконання робіт від 29 вересня 2021 року № 29/09/21 з додатковою угодою від 29 вересня 2021 року № 1;
- з ТОВ «Виробниче об`єднання «Енергомашкомплект»» договір поставки від 30 січня 2020 року № 02-20 з додатковою угодою від 30 січня 2020 року № 1;
- з Представництвом «Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед» договір на проведення ремонтних робіт нафтогазового обладнання від 02 січня 2020 року № 01-20 з додатковою угодою №1 від 29 квітня 2020 року та договір на виготовлення нафтогазового обладнання і запасних частин до нього від 04 січня 2012 року № 01-12
- з Акціонерним товариством «Укргазвидобування» договір про надання послуг від 13 листопада 2019 року № УГВС 499/15-19 разом з додатками та договір про надання послуг з ремонту засувок та дроселів противикидного обладнання від 31 жовтня 2018 року № 772/010-18 з додатками;
- з Приватним акціонерним товариством «Нафтогазвидобування» договір поставки від 15 січня 2016 року № 1306-НГД, договір поставки від 26 лютого 2021 року № 5570-НГД та договір про технічне обслуговування, ревізію, опресування та (або) ремонт нафтогазового та бурового обладнання від 02 квітня 2014 року № 01/02/14/28;
- з Приватним акціонерним товариством «Газенергокомплект» договір поставки від 12 червня 2018 року № 09-18;
- з ВАТ «Укргазвидобування» договір на проведення ремонтних робіт нафтогазопромислового обладнання і виготовлення запасних частин до нього від 10 березня 2011 року № 07-11;
- з Закритим акціонерним товариством «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» договір на проведення ремонтних робіт нафтогазопромислового обладнання і виготовлення запасних частин до нього від 03 квітня 2015 року № 04-15;
- з Приватним акціонерним товариством «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» договір на проведення ремонтних робіт нафтогазопромислового обладнання і виготовлення запасних частин до нього від 18 лютого 2020 року № НП/20-5;
- з ТОВ «Стратум Україна» договір виконання робіт від 08 червня 2021 року № 04-21
- з ТОВ «Техінпром плюс» договір поставки від 31 жовтня 2018 року № 17/1-18 разом з додатками;
- з Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» договір купівлі-продажу від 06 червня 2018 року № 77-МТР з додатками;
- з ТОВ «Пром-енергопродукт» договір на проведення ремонтних робіт нафтогазопромислового обладнання і виготовлення запасних частин до нього від 16 січня 2013 року № 04-13.
21. На підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем надано: копії накладних вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів ТОВ фірма «Техінпром», копії видаткових накладних, копії актів приймання-передачі, товарно-транспортної накладної.
22. Судами також встановлено, що відповідно до матеріалів справи згідно до вказаних договорів та документів позивачем було надані послуги з виконання ремонтних робіт та технічного обслуговування нафтогазового обладнання, послуги поставки товарно-матеріальних цінностей та саме в ході виконання цих договорів були фактично використані товари (запасні частини, деталі, комплектуючі тощо), придбані у вищезгаданих контрагентів.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
23. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, виходили з того, що позивачем підтверджено первинними документами фактичне надходження товару в розпорядження позивача та подальший рух товарів, робіт/послуг отриманих від вищевказаних контрагентів у власній господарській діяльності, що відповідає характеру та меті господарської діяльності.
24. При цьому, в акті перевірки відсутні будь-які докази на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, оскільки договори укладені між позивачем та контрагентом націлені на здійснення підприємницької діяльності та пов`язані з рухом активів підприємств. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.
25. Доводів відповідача про відсутність товарно-транспортних накладних чи інших документів на підтвердження перевезення товарів від постачальників до покупця судами попередніх інстанцій були відхилені з посиланням на положення Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (далі - Правила № 363), а також Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207. 
26. Суди виходили з того, що товарно-транспортна накладна за своєю правовою природою є документом, який підтверджує надання послуг з перевезення, а не факт придбання товару, а тому її відсутність за наявності інших документів не може бути єдиною підставою для висновку про безтоварність господарських операцій.
27. Судами першої інстанції та апеляційної інстанцій встановлено, що здійснення поставки відбувалось за рахунок постачальника та через сервісну компанію експрес-доставки документів, вантажів і посилок «Нова пошта» за рахунок постачальника відповідно за умовами договорів, укладених позивачем із контрагентами, отже транспортування ТМЦ, отриманих від контрагента, позивач не здійснював. Однак, досліджуючи спірні договори, у деяких з них доставка Товару виконувалася Покупцем за власний рахунок чи через сервісну компанію експрес-доставки документів, вантажів і посилок «Нова пошта» за рахунок Постачальника.
28. При цьому суди пославшись на правові висновки Верховного Суду зазначили, що відсутність товарно-транспортних накладних у конкретних обставинах не є самостійною підставою для висновку про безтоварність операцій, зокрема з огляду на умови договорів щодо доставки (через «Нову пошту»/за рахунок постачальника) та наявність належно оформлених первинних документів. При цьому посилання податкового органу на податкову інформацію та дані інформаційних баз без дослідження первинних документів безпосередніх учасників операцій визнано недостатнім для спростування реальності господарських операцій і для позбавлення позивача права на податковий кредит.
29. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суди дійшли висновку про те, що витрати позивача на правову допомогу в сумі 14 840,00 грн. пов`язані з розглядом даної справи, їх розмір є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також співмірним з виконаними адвокатом роботами (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
30. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
31. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій скаржником зазначено: 
пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, - якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу;
пункти 1 частини другої статті 353 КАС України, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
32. Не дослідивши докази у справі, суди попередніх інстанцій застосували норми права у подібних правовідносинах, а саме, пунктів 44.1, 44.3, 44.6 статті 44, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 200.1 та пункту 200.2 статті 200, пункту 201.1 статті 201 ПК України, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 826/19299/15, від 22 жовтня 2019 року у справі № 818/8880/13-а, від 31 жовтня 2019 року у справі № 804/20741/14, від 14 вересня 2022 року у справі № 520/1162/21, від 10 квітня 2020 року у справі № 816/4409/15. При цьому, у поданій касаційній скарзі скаржник, лише цитує висновки, уривки з постанов Верховного Суду про те, які обставини можуть свідчити про відсутність реального характеру господарських операцій та які докази мають це підтверджувати.
33. Контролюючий орган стверджує, що всупереч висновкам Верховного Суду, суди попередніх інстанцій не врахували доводи контролюючого органу щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій позивача з контрагентами. Зокрема, відповідач звертає увагу на не надання позивачем в ході проведення перевірки сертифікатів якості на товар, товарно-транспортних накладних та невідповідністю придбаних та поставлених товарів у вказаних періодах відповідно до податкової інформації.
34. Тобто, у цілому, скаржник наводить доводи, аналогічні доводам відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, здійснює виклад обставин справи, шляхом відтворення частини акта перевірки, цитує норми матеріального та процесуального права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, наводить ряд постанов Верховного Суду та цитує уривки з них, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями, а тому повторного зазначення не потребують.
35. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, скаржник посилається на неспівмірність заявленого розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та їх обсягом.
36. Зауважує, що до заяви позивачем не надано жодного документу, що підтверджував би реальність та фактичність надання адвокатом допомоги Замовнику, а саме акту приймання-передачі виконаних робіт з детальним описом вчинених адвокатом дій (робіт), детальним розкриттям їх змісту та суті, документальних доказів в підтвердження наданих послуг та доказів понесення адвокатом витрат на надання правничої допомоги клієнту з урахуванням затраченого часу.
37. Також, звертає увагу Суду, що позивачем до заяви про стягнення витрат не додано звіту про з детальним переліком виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, що є доказом наданих послуг, їх прийняття Замовником. При цьому, матеріали справи також не містять доказів підготовки позову адвокатом, адже позовна заява підписана керівником підприємства.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
38. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС, виходить з такого.
39. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
40. Згідно підпункту 4.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
41. Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
42. Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
43. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. 
44. Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
45. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
46. Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
47. За приписами статті 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
48. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
49. Аналіз вказаних норм свідчить, що показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
50. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
51. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
52. Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
53. При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
54. Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судами попередніх інстанцій встановлено, що вони є реальними та підтверджуються долученими платником до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій і господарський характер понесених за ними витрат.
55. В даній справі суди вважали, що наданих позивачем первинних документів достатньо для підтвердження реальності спірних господарських операцій.
56. Вимоги частини четвертої статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
57. Разом з тим, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки обставинам справи щодо фактичного здійснення господарських операцій із придбання позивачем у вказаних контрагентів товарів, з огляду на наступне
- не встановлено, яким саме чином у кожному конкретному випадку здійснювалося транспортування товарів з урахуванням альтернативного характеру умов поставки, передбачених договорами, оскільки відповідно до пункту 5.3 окремих договорів доставка товару спірних договорів убачається, що умови поставки мали альтернативний характер та передбачали можливість здійснення доставки як Покупцем за власний рахунок, так і через службу експрес-доставки за рахунок Постачальника. Отже, умови договорів не є тотожними та не дають підстав для узагальненого висновку про відсутність у позивача обов`язку щодо організації транспортування товару;
- не з`ясовано, який саме спосіб доставки застосовувався по кожній спірній господарській операції, не з`ясували, хто фактично організовував перевезення та за чий рахунок воно здійснювалося, а також не надали оцінки тому, у кого повинні були знаходитися документи, що підтверджують переміщення товару. Навіть якщо доставка ТМЦ здійснювалась постачальником через службу експрес-доставки, то відповідно як мінімум повинні були бути експрес накладні;
- не встановлено, які саме транспортні засоби були залучені до перевезення придбаних товарів та яким чином здійснювалося транспортування з огляду на специфіку товару, його номенклатуру, габарити та обсяги;
- не досліджено обставини прийняття товару за кількістю та якістю, у тому числі порядок здійснення такого приймання відповідно до умов договорів;
58. Судами попередніх інстанцій також не з`ясовано ресурсну спроможність контрагентів для здійснення спірних поставок, невідповідність придбаних та поставлених товарів у вказаних періодах відповідно до податкової інформації, яка стала підставою для висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій.
59. Невстановлення зазначених обставин унеможливлює повне з`ясування реального руху активів та фактичного здійснення господарських операцій.
60. Виходячи із меж перегляду справи судом касаційної інстанції, установлених частинами першою, другою статті 341 КАС України, Верховний Суд, як суд права, не наділений повноваженнями на встановлення обставин у справі, без яких правильне вирішення спору неможливе.
61. За приписами частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
62. У зв`язку з наведеним Суд визнає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановили фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
63. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
64. Отже, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувані судові рішення - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно, питання розподілу судових витрат, в тому числі, витрат на правничу допомогу залежить від кінцевого рішення, яким буде вирішено позовні вимоги, а отже, він має бути здійснений за наслідками нового розгляду у судовому рішенні по суті спору або, у випадках визначених статтями 143 і 252 КАС України, шляхом ухвалення додаткового судового рішення.
Керуючись статтями 341, 345, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року скасувати
Справу № 440/3890/24 направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко
Судді І. А. Васильєва
О. О. Шишов