УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року
м. Київ

справа № 554/6292/23
провадження № 61-169ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргового зобов`язання.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргового зобов`язання задоволено в повному обсязі. Визнано спільним боргом колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кошти за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98023147000від 19 серпня 2021 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку зворотної вимоги (регресу) до солідарного боржника 1/2 частку боргового зобов`язання, яке було сплачено після розірвання шлюбу за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98023147000 від 19 серпня 2021 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2147,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 300 грн. 

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку зворотної вимоги (регресу) до солідарного боржника 1/2 частку боргового зобов`язання, яке було сплачено після розірвання шлюбу за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98023147000 від 19 серпня 2021 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 у сумі 98932,27 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залено без руху та надано строк для усунення наведених недоліків - десять днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала мотивована тим, що:
як вбачається з відмітку на конверті апеляційна скарга на додаткове рішення Октябрського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2025 року була направлена до суду 07 листопада 2025 року, тобто з пропуском тридцятиденного строку на оскарження;
в тексті апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 не брала участі у судовому розгляді, не отримувала копію додаткового рішення, а тому вважає, що строк нею не пропущений;
однак вказана позиція скаржниці суперечить положенням статті 354 ЦПК України, відповідно до яких строк на апеляційне оскарження обраховується з дня складення повного судового рішення. При цьому, вмотивованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржницею не заявлялося;
також, при подачі апеляційної скарги не сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн. 

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Октябрського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргового зобов`язання відмовлено.

Апеляційний суд зазначив, що: 
ухвала Полтавського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 03 грудня 2025 року;
08 грудня 2025 року скаржницею подано заяву про поновлення пропущеного строку та усунення недоліків апеляційної скарги;
вказана заява обґрунтована тим, що відповідачка не брала участі у судовому розгляді, на якому ухвалювалося додаткове рішення та не отримувала його копію. Також звертала увагу, що вона змінила місце проживання, а тому не отримувала кореспонденцію. Крім того, розгляд цивільної справи відбувався під час дії воєнного стану та пов`язаними із цим перешкодами для учасників;
апеляційний суд встановив, додаткове рішення доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 25 лютого 2025 року;
отже строк на апеляційне оскарження передбачений частиною 1 статті 354 ЦПК України та строк на поновлення передбачений частиною 2 статті 354 ЦПК України закінчився 28 березня 2025 року;
однак апеляційна скарга подана ОСОБА_1 10 листопада 2025 року;
надаючи оцінку доводам заяви про усунення недоліку колегії суддів звернула увагу, що неотримання скаржницею копії додаткового рішення спростовується матеріалами справи, а сам факт введення воєнного стану, без обґрунтування непереборних обставин, не є підставою для поновлення стоку на апеляційне оскарження. ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 зареєстровані в системі «Електронний суд» та могли безперешкодно знайомитися з матеріалами справи. У свою чергу ОСОБА_1 не зазначено жодних інших обставин у зв`язку з якими вона не мала можливості вчасно подати апеляційну скаргу.

У січні 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Потавського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року, справу повернути до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
одного лише факту направлення повідомлення про ухвалення додаткового рішення до електронного кабінету без доказів його доставлення для прочитання недостатньо для того, щоб упевнено стверджувати, що особа отримала судове рішення;
суд не врахував, що електронний кабінет ОСОБА_1 зареєструвала 18 лютого 2025 року, тобто вже після відкриття провадження у цивільній справі, заяви про отримання документів в електронній форі не подавала;
згідно з законом вона не зобов`язана була реєструвати такий кабінет, а тому не очікувала, що зобов`язана переглядати усі електронні повідомлення, що будуть туди надходити;
ОСОБА_1 не є досвідченим користувачем ЄСІТС, тому одразу після його реєстрації у неї виникли проблеми з доступом, вона втратила КЕП та доступ до електронної пошти і більше туди не заходила, тому про додаткове рішення не дізналась;
суд не може позбавити фізичну особу права отримувати судові рішення рекомендованим листом по пошті, якщо вона до цього не заявляла про своє бажання отримувати їх виключно в електронному вигляді.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Стаття 6 Конвенції, зокрема, передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини зауважував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року);

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (частини п`ята, сьома статті 14 ЦПК України).

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина п`ята статті 272 ЦПК України).

Днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (пункт другий частини шостої статті 272 ЦПК України).

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення частина 11 статті 272 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, з урахуванням отримання представником ОСОБА_2 копії рішення 20 липня 2020 року, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції». 

Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (див., зокрема, пункти 74, 75 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20 (провадження № 61-15447св23)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі № 160/11340/23 зазначено «згідно з пунктом 37 наведеного розділу підсистема «Електронний суд» забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства)».

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у справі № 480/8341/22 зазначено «сам факт ненадіслання судом першої інстанції [безпосередньо] позивачеві копії судового рішення - ухваленого за наслідками розгляду справи - на паперових носіях (тобто засобами поштового зв`язку), але за наявності підтвердження належного надіслання (як і вручення) копії судового рішення представнику позивача (адвокату) із застосуванням ЄСІТС, не дає достатніх підстав вважати, що позивач не отримав судового рішення, відповідно не міг знати про результат розгляду своєї справи, з яким він, власне, не погоджується. Висловлені у цьому зв`язку доводи про відсутність зв`язку (спілкування) зі своїм адвокатом, як і відсутність позивача за повідомленою суду адресою (місцем проживання) протягом кількох місяців, на яких, головним чином, побудована позиція позивача щодо позбавлення [його] можливості на апеляційне оскарження судового рішення, не дають підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 161/7088/22 вказано: «апеляційний суд не звернув уваги на те, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами; представник ОСОБА_2 адвокат Щербюк О. Ю. має зареєстрований Електронний кабінет, оскільки 05 грудня 2023 року надіслав через електронний суд заяву про вступ у справу як представника (т. 2, а. с. 234-236); апеляційний суд не позбавлений можливості, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, самостійно витребувати інформацію з Центральної бази даних автоматизованої системи документообігу Державної судової адміністрації України щодо надсилання судового рішення стороні. За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 за апеляційною скаргою її адвоката Щербюка О. Ю.».

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Апеляційний суд встановив, що: додаткове рішення ухвалено ухвалено 25 лютого 2025 року, доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 25 лютого 2025 року; отже строк на апеляційне оскарження передбачений частиною 1 статті 354 ЦПК України та строк на поновлення передбачений частиною 2 статті 354 ЦПК України закінчився 28 березня 2025 року; апеляційна скарга подана ОСОБА_1 10 листопада 2025 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Встановивши, що підстави, зазначені у заяві для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не є поважними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Доводи ОСОБА_1 про порушення судом обов`язку направити їй паперовий варіант судового рішення спростовуються змістом норм ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргового зобов`язання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар 

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат