УХВАЛА

25 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 523/4939/24
провадження № 61-2126ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Марсельський» на постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2026 року в справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Марсельський» до   ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,
встановив:
Житлово-будівельний кооператив «Марсельський» (далі - ЖБК «Марсельський») звернувся до суду з позовом до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Марсельський» заборгованість за оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, вивезення твердих побутових відходів та водопостачання і водовідведення у сумі 10 089, 05 грн, три відсотки річних у сумі 744, 98 грн, інфляційні втрати в сумі 1 981, 47 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Марсельський» витрати на правову допомогу в сумі 5 500, 00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Марсельський» судовий збір у сумі 3 028, 00 грн.
Постановою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2026 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов залишено без задоволення.
Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року стягнуто з ЖБК «Марсельський» на користь   ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3 000, 00 грн та сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3 633, 60 грн.
19 лютого 2026 року представник заявника ЖБК «Марсельський» - адвокат Чекмарьова Л. Ю. через підсистему «Електронний суд» надіслаладо Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2026 року у вказаній справі.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн.
Ціна позову в цій справі становить 12 815, 50 грн, що станом на 01 січня 2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328, 00 грн * 250 = 832 000, 00 грн).
Представник заявника у касаційній скарзі посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Вказує, що Одеський апеляційний суд не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15 та у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 14-280цс18, від 18 березня 2019 року в справі № 210/5796/16-ц, від 18 травня 2020 року в справі № 176/456/17, від 05 вересня 2020 року в справі № 906/884/19, чим створив правову колізію. Вважає, що неврахування позицій Верховного Суду, викладених у наведених постановах, в подальшому може призвести до відмов власників квартир ЖБК «Марсельський» від виконання своїх грошових зобов'язань, що підриває принципи обов'язковості виконання умов цивільно-правових відносин та може вплинути на стабільність системи житлово-комунального господарства в цілому.
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Однак, представником заявника не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб'єктів правовідносин.
Більш того, таке посилання адвоката Чекмарьової Л. Ю. фактично зводиться до неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Проте наведене є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги та не дає підстав для висновку про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржуване судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і воно не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
У зв'язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання представника заявника про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 16 січня 2026 року.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Марсельський» на постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2026 року в справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Марсельський» до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко