ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 947/10140/24
провадження № 61-16585св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 ,
про поділ майна подружжя
за касаційними скаргами ОСОБА_2 , поданими адвокатом Мацеєм Анатолієм Михайловичем, на ухвали Київського районного суду міста Одеси від 28 березня 2024 року та від 14 липня 2025 року в складі судді Гниличенко М. В. та на постанови Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року в складі колегії суддів Назарової М. В., Коновалової В. А., Кострицького В. В.,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог позову та заяв інших учасників справи
1. У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якій просив поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме: земельні ділянки в м. Одесі з кадастровими номерами 5110136900:41:003:0045, 5110136900:41:003:0057, 5110136900:41:003:0065, житлові будинки, один із яких самочинно збудований, а також транспортні засоби «Тоуоtа» моделі «RAV-4 Нуbrid», д. н. з. НОМЕР_1 , та «Нуundai», моделі «Іоniq 5», д. н. з. НОМЕР_2 .
2. Надалі позивач від вимог позову про поділ транспортних засобів відмовився. 
3. Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення заборони суб`єктам державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна. Також просив заборонити органам державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а саме самочинно збудованого будинку.
Короткий зміст оскаржуваних у цій справі судових рішень
4. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28 березня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Рибак А. В. про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на:
- земельну ділянку площею 0,0383 га, кадастровий номер 5110136900:41:003:0045, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 215,8 м?, житловою площею 96,8 м? (кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:41:003:0045);
- земельну ділянку площею 0,0231 га, кадастровий номер 5110136900:41:003:0057, за адресою АДРЕСА_1 ;
- самочинно збудований будинок, що перебуває на земельній ділянці площею 0,0231 га, кадастровий номер 5110136900:41:003:0057, за адресою АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку площею 0,048 га, кадастровий номер 5110136900:41:003:0065, за адресою АДРЕСА_1 .
Заборонено органам державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо самочинно збудованого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває на земельній ділянці площею 0,0231 га, кадастровий номер 5110136900:41:003:0057.
5. Ухвала мотивована тим, що вказане майно, яке на праві власності зареєстроване за відповідачкою, є предметом спору в цій справі, а обрані позивачем заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами.
6. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14 липня 2025 року прийнято відмову представника ОСОБА_1 адвоката Рибак А. В. про часткову відмову від позовних вимог у справі.
Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 про поділ транспортних засобів (автомобіля марки «Тоуоtа», моделі «RAV-4 Нуbrid», 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Нуundai», моделі «Іоniq 5», 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ) закрито.
7. Постановами від 25 листопада 2025 року Одеський апеляційний суд апеляційні скарги ОСОБА_4 , у інтересах якої діяв адвокат Мацей А. М., залишив без задоволення, а ухвали Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2024 року та від 25 листопада 2025 року - без змін.
8. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову та закриття провадження в частині позовних вимог.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційних скарг
9. 23 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 , у інтересах якої діє адвокат Мацей А. М., звернулася з двома касаційними скаргами на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 28 березня 2024 року та ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 14 липня 2025 року, які постановами Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року залишені без змін. 
10. Як на підстави касаційного оскарження ухвали Київського районного суду міста Одеси від 28 березня 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду 
від 25 листопада 2025 року ОСОБА_2 послалася на те, що судами застосовано норми права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, Верховного суду від 17 грудня 
2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20, від 10 листопада 2020 року у справі № 915/167/20. 
11. Вказує, що позивач жодними доказами не довів існування реальної загрози відчуження спірного майна, адже відповідачка не знімалась з реєстрації місця проживання, а також відсутні докази того, що спірне майно виставлено на продаж. Акцентує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка реалізовувала спірне мано або вчиняла підготовчі дії для такої реалізації. Переконана, що суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували, що і без вжиття заходів забезпечення позову вона не має можливість безперешкодно відчужити спірне майно, оскільки перебуває за кордоном. Тому вважає, що суди дійшли передчасного висновку про наявність підстав для забезпечення позову у цій справі.
12. На переконання відповідачки, суди не врахували, що накладення арешту на належне їй майно призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки.
13. Вказує, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони органам державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо самочинно збудованого будинку не відповідає фактичним обставинам справи та є неактуальним, оскільки будинок уже введено в експлуатацію.
14. Посилається також на те, що позивач не сплатив судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, в зв`язку з чим суд мав постановити ухвалу про повернення такої заяви позивачеві.
15. Як на підстави касаційного оскарження ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14 липня 2025 року та постанови Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року заявниця послалася на те, що судами попередніх інстанцій застосовано норму права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17, від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15. 
16. Зазначала, що суд розглянув заяву адвоката Рибака А. В. про відмову від позову, не роз`яснивши позивачу наслідки відповідних процесуальних дій перед постановленням оскаржуваної ухвали.
17. Крім того, суд не перевірив повноваження представника позивача на наявність або відсутність обмежень у здійсненні представництва інтересів позивача, а отже не з`ясував наявність у позивача дійсної волі та вільно сформованого прагнення, спрямованого на відмову від позову.
18. Вказує, що суд прийняв і розглянув заяву про відмову від позовних вимог без доказів надіслання копії такої заяви відповідачці.
19. Наполягає на тому, що закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.
РУХ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
20. Ухвалою від 14 січня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі за двома касаційними скаргами та витребував її матеріали з суду першої інстанції.
21. 13 лютого 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Межі касаційного перегляду справи
22. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема ухвали суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову та закриття провадження у справі, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).
23. Відповідно до абзацу шостого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
24. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
25. За змістом першої та третьої частини статті 406 ЦПК України, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційних скарг
Щодо касаційної скарги на ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог
26. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
27. Одним із основних принципів (засад) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
28. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
29. За змістом частин першої, другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
30. Подібні приписи містяться і в частині першій статті 206 ЦПК України. 
31. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (частини друга, третя статті 206 ЦПК України).
32. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (частина п`ята статті 206 ЦПК України).
33. Тобто право позивача на відмову від позову (повністю або в частині позовних вимог) є його невід`ємним процесуальним правом, яке може бути реалізовано незалежно від того, на якій стадії перебуває судовий процес.
34. Єдиним передбаченим законом випадком обмеження такого процесуального права позивача є ситуація, коли відмова від позову заявлена законним представником позивача і така дія суперечить інтересам особи, яку він представляє. Інших випадків неприйняття судом відмови від позову процесуальним законом не визначено.
35. Установивши, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Рибаком А. В. подана заява про відмову від частини позовних вимог (щодо поділу транспортних засобів між подружжям), суд першої інстанції обґрунтовано прийняв ухвалу про прийняття такої відмови та закриття провадження у справі у відповідній частині вимог позову, роз`яснивши стороні позивача в цій ухвалі наслідки відмови від позову та закриття провадження. Крім того, судом в ухвалі зазначено, що повноваження представника на подання такої заяви підтверджуються ордером, який містить відмітку про те, що обсяг повноважень на представництво інтересів позивача не обмежується. 
36. Доводи касаційної скарги про те, що суд не роз`яснив позивачу наслідки відповідних процесуальних дій та не перевірив повноваження представника позивача на наявність або відсутність обмежень у здійсненні представництва, Верховний Суд не приймає як такі, що, по-перше, спростовуються матеріалами справи та, по-друге, стосуються безпосередньо позивача, який заперечень щодо постановленої судом ухвали не висловлював.
37. Оскільки відмова від частини позовних вимог має правові наслідки насамперед для сторони позивача, апеляційний суд також обґрунтовано зазначив, що розгляд місцевим судом відповідної заяви без доказів надіслання її копії відповідачці не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.
38. Верховний Суд нагадує, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
39. Посилання в касаційній скарзі на численні правові висновки Верховного Суду, сформульовані в справах, де провадження закрито в зв`язку з набранням законної сили судового рішення у спорі між тими ж сторонами про той самий предмет та з тих самих підстав, суд також не приймає, оскільки підставою для закриття провадження у справі, яка переглядається, є відмова позивача від частини позовних вимог і відповідачка не довела, яким чином прийняття місцевим судом такої відмови порушує її права та/або законні інтереси.
Щодо касаційної скарги на ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову
40. За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
41. Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.
42. В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд враховує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявників від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
43. Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження суд встановлює в ухвалі і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
44. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
45. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення судупро задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
46. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Водночас важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. 
Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
47. У подальшому у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду підтвердила наведені вище висновки та додатково зауважила, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
48. У справі, яка переглядається касаційним судом, предметом спору є поділ спільного майна подружжя. Саме на вказане майно позивач у заяві про забезпечення позову просив накласти арешт, а також саме щодо такого майна просив заборонити вчиняти дії, спрямовані на їх відчуження (у тому числі, реєстраційні дії).
49. Установивши, що між сторонами дійсно наявний спір, та дослідивши питання співмірності обраних позивачем заходів забезпечення позову з пред`явленими вимогами, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання судового рішення в разі задоволення позову.
50. Аргументи відповідачки про те, що будь-яких дій, спрямованих на відчуження спірного майна, вона не вчиняла, апеляційний суд, з яким Верховний Суд погоджується, обґрунтовано відхилив, зазначивши, що ОСОБА_2 як зареєстрований титульний власник нерухомого майна має безперешкодну можливість його відчужити (незалежно від того, чи вже вчинялися дії з підготовки до такого відчуження), а головною умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист / поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
51. Суди також слушно зауважили, що перебування відповідачки за кордоном не впливає на її можливість розпорядитися належним їй майном та не зменшує ризики відчуження майна, що може ускладнити виконання судового рішення в цій справі.
52. Необхідно зазначити, що позиція відповідачки, яка, заявляючи, що не має наміру відчужувати нерухоме майно, проте посилається на те, що вжиття судом заходів забезпечення позову перешкоджає їй в реалізації прав власника щодо майна, які включають, в тому числі, право на розпорядження майном, є, щонайменше, непослідовною. 
53. Верховний Суд наголошує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими та діють або до їх скасування судом, або до виконання рішення суду про задоволення позову. Арешт на зареєстроване за відповідачкою нерухоме майно жодним чином не перешкоджає їй у реалізації права володіння й користування ним. Натомість можливість реалізації права на розпорядження майном буде тимчасово відтермінована та з урахуванням доводів ОСОБА_2 про відсутність наміру відчужувати земельні ділянки й житлові будинки не створює для неї будь-яких негативних наслідків.
54. За таких обставин суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, правильно виходив зі співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову (яких судом не встановлено) з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів (вплив на виконання можливого рішення суду про задоволення позову).
55. Доводи касаційної скарги про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони органам державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо самочинно збудованого будинку не відповідає фактичним обставинам справи та є неактуальним, оскільки будинок уже введено в експлуатацію, Верховний Суд відхиляє, оскільки відповідачка не зазначила, яким чином вжиття такого заходу забезпечення позову за умови, що будинок уже введено в експлуатацію, порушує її права.
56. Аргумент касаційної скарги про те, що позивач не сплатив судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, суд також не приймає як такий, що спростовується матеріалами справи (т. 1, а. с. 71).
57. Інших доводів щодо незаконності та/або необґрунтованості оскаржуваних судових рішень касаційні скарги ОСОБА_2 не містять.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
58. Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційних скаргах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
59. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
60. Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильність висновків суду не спростовують.
61. Оскільки Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги  ОСОБА_2 , подані адвокатом Мацеєм Анатолієм Михайловичем, залишити без задоволення.
Ухвали Київського районного суду міста Одеси від 28 березня 2024 року та від 14 липня 2025 року, а також постанови Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара