ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 944/1806/24
провадження № 51-3094 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 12 березня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 червня 2025 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Львова, який зареєстрований 
за адресою: АДРЕСА_1 ,
та проживає: 
АДРЕСА_2 , 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Яворівський районний суд Львівської області вироком від 12 березня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2025 року, засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
За вироком суду  ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
09 січня 2024 року приблизно о 10:30 ОСОБА_7 керував автобусом «БАЗ А079.23», реєстраційний номер НОМЕР_1 , поблизу будинку № 123 на вул. Маковея в м. Яворі Львівської області в напрямку до центра міста.
Під час руху ОСОБА_7 грубо порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 10.1, 11.3, 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не відреагував на те, що транспортний засіб, який рухався попереду в попутному напрямку, розпочав гальмування, під час виявлення небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки, з метою уникнення зіткнення з попутнім транспортним засобом виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen T4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_6 , не погодившись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі її підзахисного внаслідок суворості, подала касаційну скаргу, в якій просить їх змінити в частині призначеного  ОСОБА_7 додаткового покарання, застосувавши положення ст. 69 КК, призначити засудженому покараннябез позбавлення права керувати транспортними засобами.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що суди, призначаючи ОСОБА_7 додаткове покарання: 
- не навели в судових рішеннях належних і достатніх мотивів та підстав для його застосування;
- не врахували того, що обвинувачений: працює водієм у ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство-14630», має незадовільний стан здоров`я (переніс два інфаркти), іншої роботи виконувати не може, примирився з потерпілим, якому повністю відшкодував заподіяну шкоду, у зв`язку з чим останній просив у суді апеляційної інстанції не застосовувати до ОСОБА_7 додаткового покарання.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у судових рішеннях, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК, розмір і вид призначеного за цією нормою закону основного покарання, а також звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 цього Кодексу в касаційному порядку не оспорюються. 
В касаційній скарзі захисник порушує питання про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 внаслідок суворості, а саме необґрунтоване призначення додаткового покарання.
Колегія суддів не погоджується з цими твердженнями захисника з огляду на таке. 
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Відповідно до ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке буде відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. 
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_7 (основного та додаткового), врахував: 
- ступінь тяжкості та обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення;
- наявність обставини, що пом`якшує покарання, - активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що його обтяжують;
- часткове відшкодування шкоди потерпілому;
- дані про особу обвинуваченого,
тобто дотримався вимог статей 50, 65-67 КК. 
Під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції, у відповідності до вимог статей 370, 404, 405, 407, 412-414, 419 КПК, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги захисника про безпідставне призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив про обов`язковість та безальтернативність призначеного додаткового покарання, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Колегія суддів касаційного суду вважає рішення судів першої та апеляційної інстанцій достатньо аргументованими, а призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік - справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Також це покарання не буде становити надмірний тягар для засудженого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Колегія суддів звертає увагу на твердження захисника про неврахування судом апеляційної інстанції позиції потерпілого, однак це не є безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення, оскільки думка потерпілого щодо міри додаткового покарання може бути врахована, проте вона не є вирішальною.
Крім того, Суд зважає й на доводи захисника про неврахування судом апеляційної інстанції розписки потерпілого про повне відшкодування шкоди потерпілому, відомостей про те, що ОСОБА_7 працює та має незадовільний стан здоров`я, однак це в цілому не впливає на правильність прийнятого рішення.
Щодо доводів захисника про застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК та непризначення йому додаткового покарання колегія суддів зазначає про таке.
За приписами ст. 69 КК:
- за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу (ч. 1); 
- на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2).
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КК:
- позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років; 
- позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років.
Санкцією ч. 1 ст. 286 КК передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, тобто в мінімальному розмірі, передбаченому як санкцією ч. 1 ст. 286 КК, так і Загальною частиною цього Кодексу.
Відтак прохання захисника про непризначення ОСОБА_7 додаткового покарання на підставі ст. 69 КК не узгоджується з указаними приписами закону України про кримінальну відповідальність. 
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їх висновків з питання правильності призначеного засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу захисник у касаційній скарзі не зазначив, а тому вона не підлягає задоволенню.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Яворівського районного суду Львівської області від 12 березня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2 ОСОБА_3