УХВАЛА

17 березня 2026 року 
місто Київ

справа № 182/6822/25
провадження № 61-2587ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., 
Сакари Н. Ю., 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня та 05 листопада 2025 року у складі судді Рунчевої О. В. та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року у складі колегії суддів Агєєва О. В., Красвітної Т. П., Халаджи О. В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), про встановлення батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позову та оскаржуваних судових рішень
1. У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів.
2. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 24 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху як подану без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України; позивачці надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків.
3. Ухвала мотивована тим, що в позовній заяві не зазначена дата народження, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача ОСОБА_2 , що унеможливлює витребування судом інформації щодо його місця реєстрації.
Крім того, позовна заява не містить підтвердження того, що позивачкою не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також не зазначені відомості щодо вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.
Суд також зазначив, що позивачка звільняється від сплати судового збору за пред`явлення вимоги про стягнення аліментів, однак їй необхідно надати суду документи, що підтверджують сплату судового збору за вимогу про встановлення батьківства в сумі 1 211,20 грн.
У цьому висновку суд врахував, що в позовній заяві позивачка посилалася на те, що звільнена від сплати судового збору як учасниця бойових дій, надавши копію посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно з яким вона має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Втім, на переконання суду, наявність у особи статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати судового збору в усіх спорах. Суд, посилаючись, на усталену практику Верховного Суду, зазначив, що, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет і підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням приписів статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Оскільки в цій справі предметом позову є вимоги про встановлення батьківства та стягнення аліментів, які не стосуються обсягу соціальних гарантій чи захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то суд виснував, що судовий збір за подання позовної заяви у цій справі підлягає сплаті на загальних підставах.
4. 25 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків, в якій зазначила, що вказала всі відомості про відповідача, які їй відомі. Також повторно зазначила, що звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є учасницею бойових дій.
5. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року, позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявниці на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України в зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позову без руху та неусуненням нею недоліків позовної заяви. 
Доводи та вимоги особи, яка подала касаційну скаргу
6. 28 лютого 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня та 05 листопада 2025 року та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року, в якій просить їх скасувати.
7. Касаційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно залишив подану нею позовну заяву без руху та в подальшому повернув її, оскільки вона дотримала встановлені законом вимоги до форми та змісту позову.
8. Зазначає, що вона зазначила всі відомі їй дані про особу відповідача, а запитані судом відомості він може отримати, звернувшись до ЦНАПу. Крім того, позовна заява містила застереження про те, що іншого позову з тим самим предметом та підставами вона до позивача не пред`являла, а заходи забезпечення позову / доказів до подання позовної заяви не вживалися.
9. Наполягає на тому, що звільнена від сплати судового збору як учасниця бойових дій, на підтвердження чого посилається на висновки Верховного Суду у справі № 567/79/23. 
Право застосоване судом та оцінка доводів касаційної скарги
Щодо оскарження ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року
10. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
11. Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
12. Перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду наведений в частині першій статті 353 ЦПК України. Ухвала місцевого суду про залишення позовної заяви без руху в наведеному переліку відсутня.
13. Водночас стаття 389 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.
14. У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
15. Отже, ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху не підлягає оскарженню в касаційному порядку, оскільки відсутня в наведеному в частині першій статті 353 ЦПК України переліку, що, зокрема, виключає можливість її перегляду і в апеляційному порядку.
16. Натомість, як уже зазначалося, касаційному оскарженню підлягають лише ухвали місцевого суду, зазначені в окремих пунктах частини першої статті 353 ЦПК України, та лише після їх перегляду в апеляційному порядку.
17. Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
18. За приписами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
19. Оскільки касаційну скаргу подано на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року, яка не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити.
Щодо оскарження ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року
20. Вимоги до форми і змісту позовної заяви наведені в статті 175 ЦПК України. Стаття 177 ЦПК України визначає перелік документів, які додаються до позовної заяви.
21. Зокрема, згідно з частиною третьою статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:
- повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету (пункт 3);
- відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися (пункт 7);
- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (пункт 10).
22. До позовної заяви додаються також документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (частина четверта статті 177 ЦПК України).
23. Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 , місцевий суд констатував недотримання заявницею вимог пунктів 3, 7, 10 частини третьої статті 175 ЦПК України, а також частини четвертої статті 177 ЦПК України.
24. У цьому висновку суд першої інстанції врахував, що в позовній заяві ОСОБА_1 посилалася на те, що звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», за змістом якої від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
25. Оскільки в цій справі предметом позову є вимоги про встановлення батьківства та стягнення аліментів, які не стосуються обсягу соціальних гарантій чи захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то суд виснував, що судовий збір за подання позовної заяви у цій справі за вимогу про встановлення батьківства підлягає сплаті на загальних підставах.
26. Верховний Суд з таким висновком погоджується та нагадує, що питання застосування приписів пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» вже неодноразово було предметом дослідження суду касаційної інстанції загалом та Великої Палати Верховного Суду зокрема.
27. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 545/1149/17 зазначено, що наведена норма права має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII). У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.
Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, підстави для відступу від якої відсутні.
28. Оскільки вимога позову про встановлення батьківства відповідача не стосується пільг, наданих учасникам бойових дій статтею 12 Закону № 3551-XII, а також загального обсягу соціальних гарантій цієї категорії осіб, місцевий суд дійшов правильного висновку про невиконання позивачкою вимог частини четвертої статті 177 ЦПК України, у зв`язку з чим залишив позовну заяву без руху.
29. Суди в цій справі встановили, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції ОСОБА_1 не надала документ про сплату судового збору, а повторно зазначила про те, що звільняється від його сплати на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
30. За таких обставин місцевий суд обґрунтовано виснував, що позивачка не усунула встановлені судом недоліки позовної заяви, що є підставою для визнання її неподаною та повернення заявниці.
31. Доводи касаційної скарги про те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у всіх справах незалежно від предмета та підстав позову з посиланням на висновки Верховного Суду у справі № 567/79/23, суд відхиляє, оскільки в зазначеній справі суд касаційної інстанції висновків щодо застосування норм матеріального права не формував, а постановив ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновків, сформульованих у її постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та від 12 лютого 2020 року в справі № 545/1149/17.
32. Втім, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року справу № 567/79/23 повернуто на розгляд відповідної колегії Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. В ухвалі зазначено, що з часу прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанов у справах № 9901/311/19 і № 545/1149/17 відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості. Навпаки, висновки, сформульовані у наведених постановах, є конкретними, однозначними і такими, що позбавляють можливості застосувати пункт 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у справі № 567/79/23.
33. Оскільки несплата заявницею судового збору за пред`явлення позовної вимоги про встановлення батьківства та неусунення недоліків позовної заяви після отримання ухвали суду про залишення позову без руху є самостійною та достатньою підставою для повернення позовної заяви, Верховний Суд питання дотримання позивачкою вимог пунктів 3, 7, 10 частини третьої статті 175 ЦПК України не аналізує.
34. Верховний Суд нагадує, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, що може призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (див. постанову Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20).
35. Оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга в цій частині є необґрунтованою, а тому наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня та 05 листопада 2025 року у складі судді Рунчевої О. В. та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року у складі колегії суддів Агєєва О. В., Красвітної Т. П., Халаджи О. В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), про встановлення батьківства та стягнення аліментів - відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара