УХВАЛА

25 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 587/450/24
провадження № 61-2244ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Рижовим Сергієм Євгеновичем, на рішення Сумського районного суду Сумської області від 27 грудня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 20 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» про скасування наказів про припинення дистанційної роботи та про запровадження неповного робочого часу,-
ВСТАНОВИВ:
Обставини справи
1. У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 14 квітня 2022 року по 13 вересня 2023 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду програміста економічного відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» ( далі -ТОВ «Індичка»). Під час розгляду Сумським районним судом Сумської області справи за його позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу йому стало відомо про існування наказу № 83-к від 19 квітня 2023 року про припинення дистанційної роботи та наказу № 84-к від 19 квітня 2023 року про запровадження неповного робочого часу.
2. При прийнятті на роботу на посаду програміста економічного відділу ТОВ «Індичка» на підприємстві позивачу не було створено робочого місця, тому наказом від 15 квітня 2022 року №93-к йому запроваджено дистанційну роботу з 15 квітня 2022 року до закінчення дії воєнного стану.
3. З часу прийняття позивача на посаду та запровадження для нього дистанційної роботи він працював віддалено, рішення відповідача щодо зміни умов праці вважає неправомірними. ОСОБА_1 стверджував, що не був ознайомлений з наказом. Звертав увагу, що на момент затвердження наказу про припинення його дистанційної роботи воєнний стан в Україні не зупинено. Відтак спірні накази ухвалено всупереч умовам попереднього наказу про запровадження дистанційної роботи. Припинення дистанційної роботи, запровадження неповного робочого часу є зміною істотних умов праці, проте роботодавець не дотримався вимог закону та не повідомив позивача про ці зміни.
4. Позивач протягом року працював у самостійно визначеному безпечному місці, а припинення дистанційної роботи передбачало виконання ним посадових обов`язків за адресою роботодавця, тобто в селі Кровне. Зважаючи на віддаленість с. Кровне від м. Суми, тривалість поїздки до місця роботи, загрози балістичних обстрілів сільської місцевості, такі зміни в умовах праці слід вважати їх погіршенням.
5. Посилаючись на викладене, просив скасувати наказ №83-к від 19 квітня 2023 року про припинення дистанційної роботи та наказ №84-к від 19 квітня 2023 року про запровадження неповного робочого часу.
6. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 27 грудня 2024 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
7. Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до Сумського апеляційного суду.
8. Постановою від 20 січня 2026 року Сумський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Рижовим С. Є., залишив без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 27 грудня 2024 року - без змін.
Узагальнені доводи касаційної скарги
9. 19 лютого 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , у інтересах якого діє адвокат Рижов С. Є., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Сумського районного суду Сумської області 
від 27 грудня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 20 січня 2026 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
10. Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2025 року у справі № 216/3696/20, від 25 квітня 2018 року у справі № 211/1508/16, від 22 травня 2024 року у справі № 754/5228/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 755/8135/22, від 18 січня 2023 року у справі № 466/1680/21, від 06 червня 2024 року у справі № 367/569/23, від 02 квітня 2025 року у справі № 758/4824/23, від 31 жовтня 2024 року у справі № 203/2164/21.
Позиція Верховного Суду
11. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
12. Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції, підкресливши, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
13. Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення ЄСПЛ у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії»).
14. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
15. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року 
№ 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої 
статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
16. Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду зокрема малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
17. Згідно з пунктом 2 частини четвертої 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ, що виникають з трудових відносин.
18. Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
19. Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
20. Предметом позову в цій справі є скасування наказу № 83-к від 19 квітня 2023 року про припинення дистанційної роботи та наказу № 84-к від 19 квітня 2023 року про запровадження неповного робочого часу.
21. Отже згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
22. Ухвалою від 20 лютого 2024 року Сумський районний суд Сумської області відкрив провадження у справі та визначив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження.
23. Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.
24. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в 
розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
25. З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною в силу її незначної складності.
26. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
27. Обставин, за наявності яких судове рішення у справі незначної складності, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.
28. При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої 
статті 389 ЦПК України.
29. Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що в цій справі відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. 
30. Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
31. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
32. Відмова у відкритті касаційного провадження у справі, яка не підлягає касаційному оскарженню, відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
33. З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, які не підлягають касаційному оскарженню, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у цій справі.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, 
пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
 ОСОБА_1 , поданою адвокатом Рижовим Сергієм Євгеновичем, на рішення Сумського районного суду Сумської області від 27 грудня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 20 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» про скасування наказів про припинення дистанційної роботи та про запровадження неповного робочого часу.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак  О. М. Осіян  В. В. Шипович