УХВАЛА
02 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 496/5194/21
провадження № 61-3333ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кійко Олексій Володимирович, на додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання незаконним рішення державного кадастрового реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, третя особа - ГУ Держгеокадастру в Одеській області, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання незаконним рішення державного кадастрового реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без задоволення.
04 листопада 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кійка О. В. до суду першої інстанції надійшла заява, в якій він просив суд стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 23 346 грн. 
В обґрунтування заяви зазначено, що вказана заява подається на дату, коли ще не опублікований повний текст рішення суду, тому позивачу невідомі підстави, з яких було відмовлено в позові, отже, враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів, та у випадку відмови у позові на підставі застосування судом позовної давності, суд має право покласти на них судові витрати повністю, незважаючи на те, що у позові було відмовлено.
Додатковим рішенням Біляївського районного суду Одеської області 
від 28 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Постановою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення. Додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року залишено без змін.
18 березня 2026 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кійко О. В., через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року, справу в частині вирішення питання про розподіл судових витрат передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Справу в частині вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявницязазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 530/1035/16-ц, від 16 грудня 2021 року у справі № 11-164сап21. Вказує, що судами попередніх інстанцій не враховано, що її звернення до суду зумовлено саме неправомірними діями відповідачів. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено виключно з підстав застосування наслідків спливу позовної давності, вважає, що з відповідачів на її користь підлягають стягненню витрати, понесенні на професійну правничу допомогу. 
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питань застосування норм права у подібних правовідносинах, порушених у касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно з частинами першою, другою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не може існувати окремо від нього.
Відповідно до частин першої-другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на оплату послуг адвоката (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). 
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 вказано, що суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У цій справі судами встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвалюючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходячи з конкретних обставин справи, взявши до уваги, що розгляд справи завершився відмовою у задоволенні позову, дійшов цілком обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивачки про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок відповідачів.
Колегія суддів, зауважує, що чинне процесуальне законодавство не передбачає покладання на відповідача обов`язку з відшкодування судових витрат, понесених позивачем у зв`язку зі зверненням до суду з позовом, у задоволенні якого було відмовлено з підстав застосування наслідків спливу позовної давності. Судами встановлено, що позивачка надто тривалий час зволікала із зверненням до суду
Доводи касаційної скарги є подібними доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку та не свідчать про те, що при ухваленні додаткового рішення у цій справі, суди попередніх інстанцій не дотрималися правових висновків Верховного Суду. 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах). 
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Викладені  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кійко О. В., у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, недотримання правових висновків Верховного Суду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кійко О. В., на додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року не може вважатись обґрунтованою. Отже у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами першою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кійко Олексій Володимирович, на додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання незаконним рішення державного кадастрового реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович