ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 240/34240/23
адміністративне провадження № К/990/35146/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 240/34240/23
за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова про визнання протиправною бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року (суддя - Нагірняк М.Ф.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року (головуючий суддя - Боровицький О.А., судді: Курко О.П., Шидловський В.Б.),
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова (далі - відповідач, Житомирський військовий інститут), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Житомирського військового інституту, яка полягає у незастосуванні при нарахуванні індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 коефіцієнтів індексації, що відповідають місяцю підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року;
- визнати протиправними дії Житомирського військового інституту щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.06.2021 року;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.06.2021 року із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, як різницю між сумою індексації, і розміром підвищення доходу, та здійснити виплату такої індексації з урахуванням виплаченої раніше суми.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що за вказаний період служби відповідач не в повному розмірі нараховував та виплачував йому індексацію грошового забезпечення, чим порушив вимоги Закону України «Про індексацією грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII та його право на отримання грошового забезпечення у належному розмірі. На звернення представника позивача щодо виплати належної індексації, позивач отримав відмову. У зв`язку із цим, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Позивач проходив військовому службу і згідно наказу начальника Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова від 28.09.2023року №875 звільнений з військової служби у запас.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що індексація грошового забезпечення позивача за спірний період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не нараховувалася і не виплачувалася. 
Вказані обставини підтверджуються довідкою відповідача.
ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за спірний період.
ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції установив, що до підвищення посадових окладів з 01.01.2018 року схема окладів військовослужбовців визначалася постановою КМУ від 07.11.2007 № 1294, чинною з 01.01.2008 року. Отже, у розумінні пункту 5 Порядку № 1078 базовим місяцем для обчислення індексації є січень 2008 року, що поширюється на період з 01.01.2016 по 28.02.2018. 
Водночас судом установлено, що за період з 01.03.2018 по 30.10.2018 індексація не нараховувалася, а з 01.11.2018 по 31.12.2022 була нарахована та виплачена у сумі 22 204,64 грн, при цьому відповідач визначив базовим місяцем березень 2018 року.
Неврахування цього призвело до порушення права позивача на належну індексацію, яке підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача провести нарахування і виплату індексації за зазначений період, виходячи з базового місяця - січень 2008 року, із урахуванням уже виплачених сум.
Суд установив, що спір позивача також стосується права на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.06.2021 із застосуванням абзаців 4- 6 пункту 5 Порядку №1078. За цими приписами у місяці підвищення доходу сума індексації визначається як різниця між сумою індексації, що склалася, та розміром підвищення доходу, якщо таке підвищення її не перекриває; у разі підвищення тарифних ставок враховуються всі постійні складові; до чергового підвищення до визначеної суми додається індексація, що виникає внаслідок перевищення індексу споживчих цін порогу індексації.
Водночас цей суд врахував положення пункту 4 Порядку №1078, відповідно до якого індексації підлягає лише частина доходу в межах прожиткового мінімуму, а не весь розмір грошового забезпечення. Суд першої інстанції, керувався тим, що з довідки, долученої до матеріалів справи, вбачається, що відповідач нараховував індексацію саме на суму прожиткового мінімуму із застосуванням відповідного індексу інфляції, а базовим місяцем визначив березень 2018 року як місяць підвищення грошового забезпечення.
З огляду на це суд першої інстанції дійшов висновку, що індексація за спірний період проведена відповідно до вимог Порядку №1078, а підстав для додаткового нарахування індексації як різниці у заявленому позивачем розмірі не встановлено, у зв`язку із чим у цій частині позову відмовлено.
Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 27 серпня 2024 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору погодився з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково та на обґрунтування доводів позивача про ігнорування відповідачем умов здійснення індексації визначених в абзаці 4 пункту 5 Порядку № 1078, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач та його представник не врахували, що за приписами п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, а не весь розмір грошового забезпечення за відповідний період (місяць).
Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Як зазначено в дослідженій судом першої інстанції довідці, копія якої долучена до позову, при нарахуванні індексації позивачу за період з 01.03.2018 по 31.10.2023, у тому числі за спірний період (з 01.03.2018року по 26.06.2021року) відповідачем така індексація нараховувалася на відповідні суми прожиткового мінімуму та з урахуванням відповідного індексу інфляції за відповідні періоди.
При цьому відповідачем правомірно для нарахування такої індексації базовим місяцем зазначено березень 2018 року, як місяць підвищення грошового забезпечення позивача відповідно до постанови КМ України № 704 від 30.08.2017року.
На переконання суду апеляційної інстанції зазначене свідчить, що індексація грошового забезпечення позивача за спірний період з 01.03.2018 року по 26.06.2021 року проведена відповідно до вимог Порядку № 1078.
З урахуванням зазначеного суд апеляційної інстанції вважав правильним висновок суду першої інстанції що немає підстав для нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.06.2021 року із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, як різницю між сумою індексації, і розміром підвищення доходу за такий період.
IV. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення - про задоволення цих вимог.
Як на підставу оскарження судових рішень попередніх інстанцій позивач послався, на пункт 1 та 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зазначив, що в оскаржуваних судових рішеннях суди застосували норми матеріального права, а саме, положення Закону № 1404-VІІІ - без урахування висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 12.04.2023 в справі № 420/6982/21 та від 23.03.2023 № 400/3826/21.
Позивач стверджує, що суди попередніх інстанцій не вжили заходів для оцінки та дослідження доказів, а саме: не встановили суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, факт перевищення (не перевищення) розміру підвищення грошового доходу над сумою індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), ти самим протиправно проігнорували приписи абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 та допустили порушення норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
На думку скаржника, висновки судів попередніх інстанцій у цій частині є такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України.
Касаційна скарга, як указує скаржник, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, має виняткове значення для позивача.
Ухвалою від 07.10.2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, у якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. від 13 лютого 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
V. Джерела права, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
У статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі також - Закон № 1282-ХІІ) законодавець навів визначення таких понять:
індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;
індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;
поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Перелік об`єктів індексації установлений частиною першою статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.
До таких об`єктів індексації, у силу абзацу 4 частини першої статті 2 Закону № 1282-ХІ,І належить оплата праці (грошове забезпечення).
Межі індексації визначені частиною шостою статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 3 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону № 1282-ХІІ.
У первинній редакції частина перша статті 4 цього Закону передбачала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
Надалі до цієї норми були внесені зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, який набрав законну силу 1 січня 2016 року.
Тож з 1 січня 2016 року за правилами частини першої статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотки.
Інші положення статті 4 цього Закону з 2005 року й дотепер залишилися незмінними.
Зокрема, частина друга статті 4 Закону № 1282-ХІІ передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 1282-ХІІ для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 1282-ХІІ підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі також - Порядок № 1078).
Згідно з пунктом 1 Порядку № 1078 цей акт визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Пункт 11 Порядку № 1078 загалом дублює приписи статей 3, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», деталізуючи відповіді на питання про те, коли проводиться індексація.
Так, пунктом 11 Порядку № 1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 1 січня 2016 року).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
За змістом абзацу 5 пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.
Абзаци 2, 4 пункт 4 Порядку № 1078 деталізують межі індексації, які законодавець обумовив в частині шостій статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Так, абзац 2 пункту 4 Порядку № 1078 визначає, що оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Натомість абзац 4 пункту 4 Порядку № 1078 установлює, що частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Питання про те, як саме визначається сума індексації, регулювалося абзацом 6 пункту 4 Порядку №1078, а з 15 березня 2018 року врегульоване абзацом 5 цього ж пункту, норми яких є тотожними і передбачають, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пункт 5 Порядку № 1078 застосовується з 1 грудня 2015 року у новій редакції на підставі постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року.
Абзац 1 пункту 5 Порядку № 1078 у вказаній редакції передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, у якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Цей же абзац діяв з 15 березня 2018 року до 1 квітня 2021 року у редакції постанови Уряду № 141 від 28 лютого 2018 року і встановлював, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Абзац 2 пункту 5 Порядку № 1078 застосовується з 1 грудня 2015 року дотепер у редакції постанови Уряду №1013 від 9 грудня 2015 року і передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Абзац 3 пункту 5 Порядку № 1078 застосовувався з 1 грудня 2015 року у редакції постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року і передбачав, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Цей же абзац з 15 березня 2018 року дотепер діє у редакції постанови Уряду № 141 від 28 лютого 2018 року та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 застосовується з 1 грудня 2015 року дотепер у редакції постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року і встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Абзац 5 пункту 5 Порядку № 1078 застосовувався з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року у редакції постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 діяв з 1 грудня 2015 року у редакції постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.
Цей же абзац з 15 березня 2018 року до 1 квітня 2021 року діяв у редакції постанови Уряду № 141 від 28 лютого 2018 року і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.
Пункт 102 Порядку № 1078 був викладений у новій редакції на підставі постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року.
У цій редакції пункт 102 Порядку № 1078 застосовувався з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року та передбачав, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Абзац 1 пункту 1 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі також - Закон № 2011-XII) передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пункт 2 статті 9 цього Закону встановлює, що до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзац 2 пункту 3 статті 9 Закону №2011-XII передбачає, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року №260 (далі також - Порядок № 260) набрав чинності 20 липня 2018 року.
Пункт 2 розділу І Порядку № 260 у первинній редакції передбачав, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.
На підставі наказу Міністерства оборони України від 1 червня 2020 року № 180 «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» були внесені зміни до переліку щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення.
Цей наказ набрав чинності 30 червня 2020 року. Відтоді пунктом 2 розділу І Порядку № 260 установлено, що до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
Стосовно одноразових додаткових видів грошового забезпечення, то пункт 2 розділу І Порядку № 260 саме у зазначеній редакції передбачав, що до них належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
VІ. Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Частиною третьою статті 341 КАС України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної інстанції за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
Касаційне провадження у цій справі відкрите з метою перевірки доводів скарги, яка подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в частині позовних вимог за період з 1 березня 2018 року до 10 березня 2021 року із урахуванням норм абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 у частині розрахунку індексації як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Відмовляючи у цій частині позовних вимог суди обох інстанцій дійшли висновків що відповідно до довідки про нарахування грошового забезпечення індексація позивачу за період з 01.03.2018 по 26.06.2021 уже була нарахована із застосуванням березня 2018 року як базового місяця та з урахуванням відповідних індексів інфляції, а отже, підстав для додаткового нарахування чи перерахунку індексації за цей період немає.
Надаючи оцінку доводам позивача про неправильне застосування судами попередніх інстанцій вимог абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 та невстановлення всіх істотних обставин, які мають значення у цьому питанні, Верховний Суд виходить із такого.
Верховний Суд у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, за подібних цій справі обставин надавав оцінку нормам абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, яка в силу приписів частини третьої статті 341 КАС України підлягає врахуванню під час касаційного перегляду цієї справи.
Згідно із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, зокрема зазначено, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».
Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 1 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 11, абзац 6 пункту 5 Порядку №1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку №1078).
У цій справі правовідносини щодо нарахування й виплати поточної індексації з 1 березня 2018 року не є спірними.
Також суди установили, що сторони не заперечували і не оспорювали тих обставин, що індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації у жовтні 2018 року, був опублікований Держстатом у листопаді 2018 року і з грудня 2018 року у позивача з`явилося право на індексацію, яка надалі виплачувалася йому до звільнення з військової служби.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 березня 2023 року, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядок №1078 не містять такого поняття як «фіксована» сума індексації.
З 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йдеться про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає Суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Ураховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.
Застосовуючи вказаний підхід Верховного Суду, викладений у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, та ураховуючи, що 1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, то з огляду на правила пунктів 5, 102 Порядку № 1078 - березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
За такої умови відповідно до абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 слідує, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці.
Поряд із цим з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Так, для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, ураховуючи спосіб застосований Верховним Судом у справі № 400/3826/21, судам у цій справі потрібно встановити:
- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А) (визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року);
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б) (визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078));
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Як убачається з матеріалів справи, суди попередніх інстанцій на підставі довідки про нараховану та виплачену ОСОБА_1 індексацію дійшли висновків, що відповідач нараховував позивачу індексацію-різницю за період з 01 березня 2018 року до 26 червня 2021 року з урахуванням відповідних сум прожиткового мінімуму та індексу інфляції за відповідні місяці. 
Водночас суди попередніх інстанцій не застосувавали підхід, викладений у постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, оскльки не перевірили: 
- яким є розмір підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (А), що визначається як різниця між сумою грошового забезпечення за березень 2018 року та сумою грошового забезпечення за лютий 2018 року з урахуванням лише тих складових, що не мають разового характеру; 
- яка є сума можливої індексації (Б) у березні 2018 року, що обчислюється як добуток прожиткового мінімуму для працездатних осіб, чинного на 01 березня 2018 року, та величини приросту індексу споживчих цін у відсотках, поділеного на 100; 
- чи є розмір підвищення доходу (А) меншим або рівним сумі можливої індексації (Б) - саме ця умова є правовою підставою для виникнення у позивача права на індексацію-різницю.
Суди першої та другої інстанції не навели розрахунку та не здійснили порівняння показників (А) і (Б) у березні 2018 року - місяці, з якого виникло питання про право на індексацію-різницю.
Крім того, суди не дослідити первинні документи щодо складових грошового забезпечення позивача за лютий та березень 2018 року (окремо щодо виплат, які не мають разового характеру). Не перевірили довідки про нараховану та фактично виплачену індексацію за спірний період. Не встановили фактичні значення розміру підвищення доходу (А) і суму можливої індексації (Б) відповідно до алгоритму, визначеного у постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.
Також суди не з`ясували, чи відбувалися після березня 2018 року підвищення тарифних ставок (окладів), і за наявності таких не здійснили аналогічного розрахунку для кожного місяця підвищення. Суди обох інстанцій не порівняли фактично виплачену індексацію із сумою, яка підлягала виплаті за результатами належного розрахунку, та не визначили наявність і розмір можливої заборгованості.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованих висновків про виплату відповідачем індексації-різниці, оскільки не врахували правових позицій Верховного Суду в яких надавалася правова оцінка застосуванню абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, дійшовши необґрунтованих та передчасних висновків у цій частині позовних вимог. 
Верховний Суд не може самостійно встановити остаточну суму індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року до 26 червня 2021 року, оскільки матеріали справи не містять повного та перевіреного судами розрахунку з урахуванням усіх щомісячних складових грошового забезпечення і можливих підвищень доходу.
Отже, суди не встановили всіх обставин у справі, необхідних для правильного вирішення спору, та не застосували підхід, передбачений абзацами 3- 6 пункту 5 Порядку №1078. Це свідчить про порушення положень статей 9, 242, 308 КАС України.
Суд касаційної інстанції відповідно до статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів та не може встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваній постанові.
Ураховуючи, що для правильного вирішення спору потрібно додатково дослідити докази та встановити додаткові обставини, Суд дійшов висновку про наявність підстав для нового розгляду цієї справи.
За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення судів попередніх інстанцій скасувати із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи суду необхідно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків, надати оцінку вказаним обставинам й аргументам сторін та, залежно від установленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
VІI. Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року скасувати в частині відмови у визнанні протиправними дій відповідача та зобов`язанні здійснити перерахунок і доплату індексації грошового забезпечення з урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 1078 за період з 01.03.2018 по 26.06.2021, а справу № 240/34240/23 у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Житомирського окружного адміністративного суду.
В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько   А.Г. Загороднюк