ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 758/15672/15-к
провадження № 51-5385км18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новотроїцька Читинської області російської федерації, який зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , відповідно),
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК), виправданого за ч. 1 ст. 368 цього Кодексу;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, який зареєстрований і проживає в АДРЕСА_3 , відповідно),
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, виправданого за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 цього Кодексу.
Рух справи, короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачувались, окрім злочину проти здоров`я населення, також у кримінальних правопорушеннях у сфері службової діяльності. 
За версією сторони обвинувачення, ОСОБА_8 29 січня 2015 року в рапорті, адресованому начальнику Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві, указав завідомо неправдиві відомості про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, на підставі чого було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Такі дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК як складання й видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа.
Крім того, згідно з обвинувальним актом від 2 жовтня 2017 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 16 березня 2015 року приблизно о 0:30 у приміщенні ВБНОН на просп. Г. Гонгадзе, 8 у м. Києві запропонували  ОСОБА_10 надати їм неправомірну вигоду в сумі 3000 дол. США за те, що не буде розпочато кримінальне провадження за фактом вилучення в ОСОБА_11 психотропної речовини. Указані дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 368 КК як прохання службової особи надати неправомірну вигоду для себе за вчинення чи невчинення в інтересах третьої особи дій з використанням наданого службового становища.
За вироком Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року було засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі: ОСОБА_7 - на строк 6 років 6 місяців без конфіскації майна, ОСОБА_8 - на строк 6 років без конфіскації майна. У вчиненні інкримінованого за ч. 1 ст. 368 КК злочину обвинувачених виправдано, а ОСОБА_8 також за ч. 1 ст. 366 КК у зв`язку з відсутністю в діяннях складу цих кримінальних правопорушень.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
Як установив суд, ОСОБА_7 з метою збуту зберігав у приміщенні ВБНОН на просп. Г. Гонгадзе, 8 у м. Києві ацетильований опій масою 0,112 г, який 3 грудня 2014 року збув ОСОБА_9 для передачі іншій особі, котру потім планували затримати задля отримання неправомірної вигоди. Надалі 29 січня 2015 року приблизно о 14:30 у приміщенні ВБНОН засуджені передали ОСОБА_9 канабіс вагою 0,6 г, а на АДРЕСА_4 вилучили в нього попередньо збутий ними наркотичний засіб. 
Київський апеляційний суд ухвалою від 27 жовтня 2022 року залишив вирок без змін. 
Задовольнивши касаційну скаргу прокурора, 3 жовтня 2023 року суд касаційної інстанції (далі - Суд) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) скасував згадану ухвалу в частині, яка стосується виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. У своїй постанові Суд зазначив про необґрунтованість висновків щодо ознак провокації, яка зумовила виправдання обвинувачених за ч. 1 ст. 368 КК, помилкове застосування напрацьованих Європейським судом з прав людини критеріїв провокації, а також поставив під сумнів правильність позиції щодо неналежності складеного ОСОБА_8 рапорту до офіційних документів і вказав на необхідність оцінити всі фактичні та юридичні аспекти події в сукупності. 
За наслідками нового розгляду Київський апеляційний суд ухвалою від 9 жовтня 2024 року залишив вирок у частині виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін, а подану прокурором апеляційну скаргу - без задоволення. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть доводів скаржника зводиться до того, що оспорюване рішення незаконне, адже під час здійснення апеляційного провадження всупереч ч. 2 ст. 439 вказаного Кодексу не виконано вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 3 жовтня 2023 року, і проігноровано позицію щодо необґрунтованості висновків про відсутність у діяннях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу інкримінованих злочинів у сфері службової діяльності. На думку сторони обвинувачення, допущене порушення призвело до незастосування ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК, які підлягали застосуванню в цій справі. Крім того, спираючись на постанову об`єднаної палати Суду від 3 квітня 2023 року (справа № 537/984/20), прокурор зазначає, що апеляційний суд зобов`язаний був повторно дослідити докази, чого не зробив, натомість формально переглянув вирок і постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 419 КПК.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення не надходило. Захисник ОСОБА_12 поінформував Суд, що не бажає брати участь у розгляді справи.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор підтримав касаційну скаргу.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.
За змістом положень гл. 31 КПК упродовж перегляду вироку апеляційний суд має з`ясувати, чи в установленому законом порядку було здобуто докази, чи відповідно до критеріїв ст. 94 цього Кодексу їх оцінено й чи правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. З огляду на завдання кримінального провадження (ст. 2 КПК) суд апеляційної інстанції, виконуючи обов`язок щодо ретельної перевірки аргументів скаржника повинен використати всі процесуальні можливості, у тому числі провести судове слідство в необхідному обсязі відповідно до правил ст. 404 КПК. 
Об`єднана палата Суду в постанові від 3 квітня 2023 року (справа № 537/984/20)сформулювала висновок про те, що під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою прокурора, потерпілого чи його представника з вимогою щодо постановлення нового вироку, за наявності доводів про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та/або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність суд апеляційної інстанції має право повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, безвідносно до того, чи заявлено клопотання про повторне дослідження доказів. У силу ч. 6 ст. 13 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» цей висновок є обов`язковим для врахування судами при застосуванні норм права.
Наведена позиція Суду зумовлена тим, що апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка надає сторонам можливість перевірити правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, і це покладає на нього відповідний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів. У ситуації, коли ставиться вимога про скасування виправдувального вироку і постановлення обвинувального, засада безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду набуває особливо вагомого значення, оскільки про винуватість чи невинуватість особи висновує суд, котрий здійснює перегляд. Предмет та межі апеляційного розгляду, отже, і зміст судового рішення за його результатами визначаються тими питаннями, які сторони ставлять перед судом.
Крім того, положення ч. 2 ст. 439 КПК вимагають від апеляційного суду при новому розгляді виконувати вказівки суду касаційної інстанції. Цим правилом законодавець створив додаткові процесуальні засоби усунення допущених апеляційним судом порушень матеріального чи процесуального закону у випадках, коли за наслідками касаційного розгляду Суд не ухвалює кінцевого рішення. Додержання вказаного правила має важливе значення не лише як гарантія дієвості контролю за законністю та обґрунтованістю рішень судів попередніх інстанцій, але і як засіб забезпечення єдності судової практики в цілому (див., наприклад, постанови Суду від 15 травня, 29 липня 2024 року, справи № 202/1389/21, 466/5810/20, відповідно).
Переглядаючи вирок стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , апеляційний суд не зважив на окреслені законодавчі приписи.
За матеріалами кримінального провадження прокурор, не погодившись із виправданням указаних осіб за висунутим їм обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності, оскаржив вирок в апеляційному порядку. У  поданій скарзі, наводячи конкретні доводи, просив ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч. 1 ст. 368 КК, а ОСОБА_8 - за ч. 1 ст. 366 та ч. 1 ст. 368 КК. Мотивуючи позицію, автор скарги акцентував на неправильній оцінці здобутих доказів, що призвело до незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню. Такі доводи було відхилено. 
Між тим у постанові від 3 жовтня 2023 року, скасовуючи ухвалу від 27 жовтня 2022 року в певній частині, Суд визнав слушними аргументами сторони обвинувачення щодо істотного порушення вимог КПК й помилковості висновків про наявність підстав для виправдання обвинувачених за інкримінованими їм діяннями у сфері службової діяльності. Свою правову позицію та відповідні вказівки суд касаційної інстанції чітко сформулював. Однак їх, усупереч приписам ч. 2 ст. 439 КПК, не було виконано під час нового апеляційного розгляду.
Попри особливості процедури апеляційного перегляду виправдувального вироку та позицію об`єднаної палати Суду (постанова від 3 квітня 2023 року, справа № 537/984/20), апеляційний суд не провів судового слідства в необхідному обсязі й не використав усіх процесуальних можливостей для перевірки доводів прокурора про неправомірність виправдання обвинувачених. Натомість фактично усунувся від оцінки доказів за правилами ст. 94 КПК, що перешкодило ухвалити законне рішення з питань винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 368 КК, а ОСОБА_8 - за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 цього Кодексу. До того ж суд апеляційної інстанції в оспорюваній ухвалі необґрунтовано послався на те, що для виконання ч. 2 ст. 439 КПК нібито потрібно відшукувати та збирати інші докази. 
Отже, провадження в суді апеляційної інстанції було здійснено формально без урахування приписів статей 2, 404, 405, 439 КПК, що зумовило ухвалення рішення, яке не відповідає статтям 370, 419 вказаного Кодексу.
Допущені процесуальні порушення ставлять під сумнів правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що слушно йдеться в касаційній скарзі. 
Водночас такі порушення перешкоджають Суду дійти безспірного висновку про додержання в справі норм матеріального права.
З огляду на викладене ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду в цьому суді.
Тому подану прокурором касаційну скаргу належить задовольнити.
Під час нового апеляційного розгляду необхідно врахувати зазначене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей, перевірити всі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, дати на них вичерпні відповіді й прийняти рішення, яке відповідатиме положенням ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у суді апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3