ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2025 року
м. Київ
справа № 757/24557/23
провадження № 61-16342св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., 
Ситнік О. М., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Титаренко Дмитро Сергійович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 
2023 року, постановлену колегією у складі суддів Таргоній Д. О., Голуб С. А., 
Писаної Т. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПриватБанк» про стягнення штрафних санкцій та процентів.
В обґрунтування позову вказував, що 8 та 22 серпня 2012 року ним та банком укладені договори банківського вкладу строком на 6 місяців, за умовами яких він вніс до банку грошові вклади у сумі 140 000 доларів США та
145 000 євро. У лютому 2016 року він звертався до банку із заявою про розірвання договорів банківського вкладу та повернення залишків коштів за вкладами, проте відповідач на заяву не відреагував та кошти не повернув.
Постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 757/15705/16-ц стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь:
- суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN80000727730054 
у розмірі 140 000 доларів США та проценти у розмірі 53 677,12 доларів США;
- суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN80000728101004 
у розмірі 145 000 євро та проценти у розмірі 44 782,02 євро.
Вказував, що постанову Верховного Суду від 24 липня 2019 року 
у справі № 757/15705/16-ц АТ КБ «ПриватБанк» виконало 13 листопада 2020 року.
Позивач вважав, що за період з набрання судовим рішенням 
у справі № 757/15705/16-ц законної сили до фактичного виконання рішення банк зобов`язаний сплатити йому проценти за вказаними банківськими вкладами, 
три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та пеню на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
За таких обставин просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк»:
- за договором банківського вкладу № SAMDN80000727730054 - 1 783 101 доларів США, з яких: 19 734,25 доларів США - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 1 679,62 доларів США - проценти та 2 761 687,82 доларів США пеня, нарахована відповідно до частини п`ятої 
статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»;
- за договором банківського вкладу № SAMDN80000728101004 - 
2 326 213,58 євро, з яких 20 439,04 євро - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 1 739,61 євро - проценти та 2 304 034 євро пеня, нарахована відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Також у позові просив звільнити його від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року позов залишено без руху та надано ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення зазначеного у ній недоліку, а саме надання документа на підтвердження сплати судового збору у розмірі 10 736 грн.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 4 липня 2023 року позов визнано неподаним та повернено позивачу у зв`язку з неусуненням позивачем недоліку, визначеного ухвалою цього ж суду від 21 червня 2023 року.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 4 липня 2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Титаренко Д. С. оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Д. С. про звільнення від сплати судового збору, а його апеляційну скаргу 
на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 4 липня 2023 року залишено без руху з наданням заявнику десятиденного строку для усунення зазначеного в ухвалі апеляційного суду недоліку, а саме сплати судового збору у розмірі 536,80 грн.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд зазначив, що договірні відносини сторін є припиненими з 4 березня 2016 року у зв`язку з розірвання договорів банківських вкладів за заявою позивача від 26 лютого 2016 року, тому положення Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин не застосовуються.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року зазначену апеляційну скаргу визнано неподаною та повернено заявнику.
Апеляційний суд керувався тим, що 
- представник ОСОБА_1 - адвокат Титаренко Д. С. отримав копію ухвали апеляційного суду 14 вересня 2023 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення копії ухвали;
- останнім днем для усунення недоліку апеляційної скарги є 25 вересня 2023 року.
- на 16 жовтня 2023 року до апеляційного суду не надходили докази сплати судового збору.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про повернення апеляційної скарги на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У листопаді 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Титаренко Д. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду 
від 16 жовтня 2023 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку суду апеляційної інстанції про непоширення на спірні правовідносини Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки таке питання підлягає вирішенню під час розгляду справи по суті.
Апеляційний суд не врахував висновку, викладеного у постанові Великої 
Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), за яким закінчення строку дії договору банківського вкладу або розірвання такого договору не звільняє банк від обов`язку сплатити пеню на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Неврахованим апеляційним судом заявник вважає висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21 березня 2018 року 
у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18), про те, що звільнення споживачів від сплати судового збору поширюється на всі стадії цивільного процесу. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року 
у справі № 211/1032/19 (провадження № 61-16370св19).
На думку заявника, апеляційний суд не надав оцінки змісту договорів банківських вкладів, у пунктах 17 яких зазначено, що моментом їх припинення є виплата вкладу з усіма процентами.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2023 року відстрочено  ОСОБА_1 сплату судового збору за подання зазначеної касаційної скарги до ухвалення судового рішення, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у справі були доводи заявника про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права (частина друга статті 392 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року позов залишено без руху та надано ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення зазначеного у ній недоліку, а саме надання документа на підтвердження сплати судового збору у розмірі 10 736 грн.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 4 липня 2023 року позов визнано неподаним та повернено позивачу у зв`язку з неусуненням позивачем недоліку, визначеного ухвалою цього ж суду від 21 червня 2023 року.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 4 липня 2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Титаренко Д. С. оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Д. С. про звільнення від сплати судового збору, а його апеляційну скаргу 
на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 4 липня 2023 року залишено без руху з наданням заявнику десятиденного строку для сплати судового збору 
у розмірі 536,80 грн.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд зазначив, що договірні відносини між сторонами є припиненими з 4 березня 2016 року у зв`язку з розірвання договорів банківських вкладів за заявою позивача від 26 лютого 2016 року, тому положення Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин не застосовуються.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року зазначену апеляційну скаргу визнано неподаною та повернено заявнику.
Позиція Верховного Суду, мотиви, якими керується суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» 
споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
Системний і комплексний аналіз статті 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору) і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави для висновку, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленого статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки ця пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
Отже, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за подання позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.
Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при поданні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).
Звертаючись із цим позовом, позивач посилався на тривале неповернення коштів за договорами банківських вкладів, просив стягнути проценти за вкладами, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та пеню на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки вважав позивача звільненим від сплати такого 
на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Титаренко Д. С., 
на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 4 липня 2023 року залишено без руху з наданням заявнику десятиденного строку з дня отримання ухвали для сплати судового збору у розмірі 536,80 грн.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції зазначив, що укладені сторонами договори банківських вкладів розірвані з 4 березня 2016 року за заявою позивача від 26 лютого 2016 року про розірвання договорів банківських вкладів і повернення грошових коштів разом з нарахованими процентами, яку банк отримав 1 березня 2016 року. Тому з огляду на припинення споживчих правовідносин внаслідок розірвання договорів за ініціативою вкладника (позивача) положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються до спірних правовідносин і підстав вважати позивача звільненим від сплати судового збору відповідно до частини третьої 
статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» немає.
Колегія суддів погоджується таким висновком апеляційного суду, з огляду на таке.
Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) дійшов висновку про те, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. 
У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.
У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 175/4055/19 (провадження № 61-11318св20) вказано, що «27 червня 2014 року позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про повернення вкладу за договором від 6 липня 2012 року і договір депозиту вважається розірваним з 29 червня 
2014 року. […] У зв`язку з розірванням договору банківського вкладу 
з 29 червня 2014 року за письмовою вимогою вкладника між сторонами припинено правовідносини за цим договором, тому Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини».
Обставини звернення позивача до банку із заявою про розірвання договорів банківських вкладів і виплату грошових коштів разом з нарахованими процентами від 26 лютого 2016 року, яку банк отримав 1 березня 2016 року, підтверджується матеріалами справи і заявник такі обставини не заперечує.
Встановивши, що з розірванням договорів між банком та позивачем споживчі правовідносини припинені, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про непоширення на спірні правовідносини положень Закону 
України «Про захист прав споживачів» і про те, що позивач не звільнений від сплати судового збору.
Згідно зі статтею 129 Конституції України, статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору (частина п`ята статті 356 ЦПК України).
До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених 
статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, якою регламентовано питання залишення позовної заяви без руху, повернення заяви (частина друга статті 357 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового 
збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до статей 175 і 177 цього Кодексу сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 19 червня 2011 року в справі Креуз проти Польщі («Kreuz v. Poland») зазначав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. При цьому положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.
У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав заявнику в ухвалі від 28 серпня 2023 року, що позивач у правовідносинах, що склалися, не є споживачем, тому підстав для звільнення його від сплати судового збору немає, і вказав на необхідність сплати судового збору у розмірі 536,80 грн.
14 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Титаренко Д. С. отримав ухвалу апеляційного суду від 28 серпня 2023 року, проте у встановлений судом строк не виконав вимоги цієї ухвали, тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що на спірні правовідносини поширюється Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки такі доводи спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами та висновками Верховного Суду, викладеними у постановах 
від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 175/4055/19 (провадження № 61-11318св20).
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин щодо відсутності у сторін у цій справі споживчих правовідносин безпідставними є доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18), та висновку Верховного Суду, викладеного 
у постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 211/1032/19 
(провадження № 61-16370св19), про те, що звільнення споживачів від сплати судового збору поширюється на всі стадії цивільного процесу.
Також підлягають відхиленню доводи заявника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові 
від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), оскільки у вказаній постанові відсутній висновок про поширення на подібні правовідносини Закону України «Про захист прав споживачів», про що зазначає заявник у касаційній скарзі.
Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків апеляційного суду.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК 
України ухвала апеляційного суду підлягає обов`язковому скасуванню, касаційний суд не встановив і на такі заявник не вказує.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали апеляційного суду, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки ОСОБА_1 ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2023 року відстрочено сплату судового збору за подання його касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі, а касаційна скарга залишена без задоволення, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 536,80 грн.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Титаренко Дмитро Сергійович, залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 536,80 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточноюі оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік