ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року 
м. Київ
cправа № 911/9/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
розглянувши у письмовому провадженні касаційну  ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 (у складі колегії суддів: Тарасенко К.В. (головуючий), Сибіги О.М., Кравчука Г.А.)
та ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2025 про заміну відповідача правонаступником (суддя Ейвазова А.Р.)
за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації
до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАСК Девелопмент"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Димерське лісове господарство"
про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та скасування рішень про їх державну реєстрацію
ВСТАНОВИВ:
1. Зміст та підстави позовних вимог. Короткий виклад обставин, що передували ухваленню оскаржуваних судових рішень
1.1. 02.01.2024 заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - Позивач, Київська ОДА) до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАСК Девелопмент" (далі -ТОВ "НАСК Девелопмент"), у якому просить суд:
- усунути перешкоди у здійсненні Київською ОДА права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1) №62764817 від 06.01.2022 із скасуванням державної реєстрації права "НАСК Девелопмент" на земельну ділянку площею 1,68 га з кадастровим номером 3221889000:21:039:0001, 2) №62765244 від 06.01.2022 із скасуванням державної реєстрації права ТОВ "НАСК Девелопмент" на земельну ділянку площею 1,2043га з кадастровим номером 3221889000:21:039:0061; 3) №62765027 від 06.01.2022 із скасуванням державної реєстрації права ТОВ "НАСК Девелопмент" на земельну ділянку площею 1,8991га з кадастровим номером 3221889000:21:039:0060, 4) №62765457 від 06.01.2022 із скасуванням державної реєстрації права ТОВ "НАСК Девелопмент" на земельну ділянку площею 3,36га з кадастровим номером 3221889000:21:039:0015;
- усунути перешкоди у здійсненні Київською ОДА права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом повернення на користь держави в особі Позивача від ТОВ "НАСК Девелопмент" земельних ділянок з кадастровими номерами: 3221889000:21:039:0001 площею 1,68га; 3221889000:21:039:0061 площею 1,2043га, 3221889000:21:039:0060 площею 1,8991га, 3221889000:21:039:0015 площею 3,36га (далі - спірні земельні ділянки).
1.2. В обґрунтування заявлених вимог Прокурор посилається на порушення при відведенні спірних земельних ділянок вимог статей 20, 22, 56, 35, 37, 84, 116, 118, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, статей 42, 57 Лісового кодексу України, статей 3, 21, 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та доводить суду незаконність вибуття з власності держави спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення, що утворилися в результаті об`єднання інших 70 земельних ділянок, переданих у приватну власність фізичним особам та згодом відчужених ними, а у подальшому об`єднаних, внаслідок чого утворились 4 земельні ділянки, що також неодноразово відчужувалися. 
Зокрема, ОСОБА_1 (далі - Скаржник, ОСОБА_1 ) передав спірні земельні ділянки до статутного капіталу ТОВ "НАСК Девелопмент". За доводами Прокурора, спірні земельні ділянки, що вкриті лісовою рослинністю, до незаконного вибуття перебували у користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - ДП "Ліси України) в особі філії "Димерське лісове господарство" та без зміни їх цільового призначення, розроблення проекту, за відсутності у Вишгородської районної державної адміністрації відповідних повноважень, передані в оренду ПП "Маяк", яке у подальшому передало їх фізичним особам у власність.
В такий спосіб Прокурор зазначає, що спірні земельні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення, перебувають у постійному користуванні спеціалізованого лісогосподарського підприємства ДП "Димерське лісове господарство" та у відповідності до вимог статей 116, 141, 142, 149 Земельного кодексу України з державної власності та постійного користування не вибували.
1.3. 04.07.2025 Прокурор звернувся до суду з заявою про залучення ОСОБА_1 в якості процесуального правонаступника ТОВ "НАСК Девелопмент" та закриття провадження у справі з направленням справи до Вишгородського районного суду Київської області.
1.4. В обґрунтування поданої заяви Прокурор посилається на те, що після ліквідації первісного відповідача новим власником спірних земельних ділянок став ОСОБА_1 , а оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, відповідач ТОВ "НАСК Девелопмент" має бути замінений на ОСОБА_1 . Крім того Прокурор зазначає, що після такої процесуальної заміни юрисдикція цієї справи зміниться, що є підставою для її передачі до суду загальної юрисдикції.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.09.2025, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025, відповідача у справі (ТОВ "НАСК Девелопмент") замінено на належного - ОСОБА_1 . 
Водночас вирішення питання закриття провадження у справі відкладено задля забезпечення участі у його розгляді всіх учасників справи, зокрема і залученого відповідача ОСОБА_1 .
2.2. Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для закриття провадження у справі відсутні, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво. 
Оскільки у спірних правовідносинах відбулась заміна особи - власника спірних земельних ділянок, суди дійшли висновку про заміну відповідача - ТОВ "НАСК Девелопмент" - його правонаступником у спірних правовідносинах ОСОБА_1 .
2.3. Ухвала Господарського суду Київської області від 17.09.2025 оскаржувалася ОСОБА_1 у апеляційному порядку виключно в частині заміни відповідача у справі.
2.4. При ухваленні оскаржуваних судових рішень суди попередніх інстанцій також врахували наступне.
2.4.1. 11.03.2025 Прокурор вже звертався до суду з заявою про заміну відповідача, закриття провадження у справі та направлення справи № 911/9/24 до місцевого районного суду для продовження розгляду за правилами цивільного судочинства. 
2.4.2. За результатами розгляду такої заяви ухвалою Господарського суду Київської області від 28.03.2025 у справі № 911/9/24 відмовлено у задоволенні заяви Прокурора та водночас задоволено заяву ТОВ "НАСК Девелопмент" від 20.03.2025 про закриття провадження у справі в порядку пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України і закрито провадження у справі.
2.4.3. У подальшому постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 ухвалу Господарського суду Київської області від 28.03.2025 скасовано в частині задоволення заяви ТОВ "НАСК Девелопмент" від 20.03.2025 про закриття провадження у справі в порядку пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, закриття провадження у справі № 911/9/24 та відмовлено у задоволенні вказаної заяви. Також вказаною постановою змінено мотивувальну частину ухвали Господарського суду Київської області від 28.03.2025 щодо відмови у задоволені заяви Прокурора від 11.03.2025 про заміну первісного відповідача належним. В іншій частині ухвалу Господарського суду Київської області від 28.03.2025 залишено без змін та постановлено передати справу № 911/9/24 на розгляд Господарського суду Київської області.
При цьому апеляційний суд зазначив, що у спірних правовідносинах станом на дату подання позову особою, яка, за твердженням Прокурора, перешкоджала у здійсненні Державою права користування та розпорядження спірними земельними ділянками, було саме ТОВ "НАСК Девелопмент" як особа, за якою такі земельні ділянки були зареєстровані на праві власності. Вказане, за позицією суду апеляційної інстанції, свідчить про те, що станом на дату звернення до суду з позовом у цій справі (02.01.2024) ТОВ "НАСК Девелопмент" було належним відповідачем, що відповідно до приписів частини другої статті 48 Господарського процесуального кодексу України унеможливлює його заміну на іншого належного відповідача. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції виснував про необхідність зміни мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в цій частині. 
Аналізуючи правильність застосування судом пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції виснував, що на даний час особою, за якою спірні земельні ділянки зареєстровані на праві власності, є ОСОБА_1 , тобто саме він є особою, яка має бути відповідачем у поданому прокурором позові, проте у порядку правонаступництва; відтак висновки суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини правонаступництва відповідача не допускають, є необґрунтованими.
Як наслідок, апеляційний суд зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, та скасував ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення заяви ТОВ "НАСК Девелопмент" від 20.03.2025 про закриття провадження у справі та закриття провадження у справі № 911/9/24 на підставі пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
Тобто апеляційний господарський суд фактично вказав на неможливість застосування у цій справі конструкції заміни первісного відповідача на підставі статті 48 Господарського процесуального кодексу України, натомість звернув увагу на те, що у разі доведеності підстав для переходу прав і обов`язків відповідача така процесуальна дія могла би розглядатися в межах приписів статті 52 цього Кодексу, яка передбачає заміну сторони її правонаступником.
2.4.4. Постанова Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 залишена без змін постановою Верховного Суду від 02.07.2025, ухваленою за результатами розгляду касаційної скарги ТОВ "НАСК Девелопмент". 
2.4.5. При цьому суд касаційної інстанції виснував, що внаслідок набуття та реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірні земельні ділянки відбулася транспозиція суб`єкта речового права: ТОВ "НАСК Девелопмент", як особа, яка раніше мала титул власника земельних ділянок, втратила відповідні правомочності, а новий набувач - ОСОБА_1 - набув статусу власника та, відповідно, усіх речових прав і обов`язків щодо спірного об`єкта. 
Разом з тим, обставина набуття та реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірні земельні ділянки має значення не лише у сфері матеріального права, а й породжує юридично значущий процесуальний ефект, оскільки такий перехід права власності передбачає входження набувача у вже наявну систему правовідносин щодо об`єкта, у тому числі таких, які стали предметом судового розгляду.
За висновками Верховного Суду, у спірних правовідносинах відбулась заміна особи власника спірних земельних ділянок, а відтак ОСОБА_1 має ознаки правонаступника саме в межах речових прав (права власності) на відповідне майно.
2.5. ОСОБА_1 не погодився з такими ухвалою та постановою судів попередніх інстанцій та скористався правом їх касаційного оскарження.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 12.01.2026 на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
3.2.  ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить Суд передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для формування правового висновку щодо неможливості процесуального правонаступництва у випадку припинення юридичної особи - сторони у справі - шляхом ліквідації; скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 про заміну первісного відповідача його правонаступником; закрити провадження у справ на підставі пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
3.3. Підставами касаційного оскарження ОСОБА_1 визначив порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме порядку застосування статей 48 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", статті 52 Господарського процесуального кодексу України всупереч правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17.
3.4. Інші учасники справи не скористалися правом надати Суду відзив на касаційну скаргу.
4. Позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
4.2. Відповідно до частин першої та другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
4.3. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника. Такі висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №910/20309/21, від 01.05.2024 у справі № 910/9635/22. 
4.4. Колегія суддів наголошує, що положення Господарського процесуального кодексу України покладають обов`язок з визначення та доведення того, якого висновку Верховного Суду не було враховано при прийнятті оскаржуваного рішення, саме на скаржника, що, з урахуванням положень статті 290 вказаного кодексу, зобов`язує саме скаржника, а не суд, у скарзі повно викласти та детально описати невідповідність оскаржуваного судового рішення практиці Верховного Суду із застосування конкретної норми. Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам скаржник. В іншому випадку вказане би призводило до порушення таких принципів господарського процесу, як змагальність та диспозитивність.
4.5. Верховний Суд, переглянувши судові рішення у справі в межах, передбачених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України та виключно в межах доводів і вимог касаційної скарги (в частині заміни відповідача ТОВ "НАСК Девелопмент" його правонаступником у спірних правовідносинах ОСОБА_1 ), приходить до наступних висновків.
4.6. Відповідно до частин першої та четвертої статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
4.7. Частина друга статті 48 Господарського процесуального кодексу України регламентує, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
В такий спосіб за змістом положень частини другої статті 48 Господарського процесуального кодексу України заміна неналежного відповідача на належного можлива лише у випадку, якщо позов був поданий не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, тобто тоді, коли визначений у позові відповідач станом на дату його подання вже був неналежним.
4.8. Як вбачається з матеріалів справи, Прокурором подано позов про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками; при цьому особою, яка, за доводами Прокурора, перешкоджала здійсненню Державою в особі Позивача правомочностей щодо користування та розпорядження спірними ділянками, було саме ТОВ "НАСК Девелопмент", за яким на той час було зареєстровано право власності та яке на момент подання позову не було ліквідовано.
В такий спосіб суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованих висновків, що у спірних правовідносинах ТОВ "НАСК Девелопмент" станом на дату звернення з позовом вважається належним відповідачем у розумінні частини другої статті 48 Господарського процесуального кодексу України.
4.9. За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що у спірних правовідносинах правонаступництво відповідача є неможливим з огляду на внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення ТОВ "НАСК Девелопмент" у результаті його ліквідації. Водночас відомості про юридичних осіб-правонаступників цього товариства у реєстрі відсутні, що, на думку Скаржника, свідчить про припинення цивільної правоздатності товариства з цієї дати та унеможливлює подальше здійснення процесуального правонаступництва у розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України.
4.10. Суд не погоджується з такою позицією Скаржника з огляду на наступне.
4.11. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
4.12. Статтею 52 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.
4.13. Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 Господарського процесуального кодексу України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, але не виключно, від 10.08.2020 у справі № 917/1339/16, від 23.07.2025 у справі № 907/311/21, від 11.11.2025 у справі № 916/5530/23.
4.14. Згідно з частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. 
4.15. Слід зазначити, що виходячи з аналізу змісту норм статей 104, 105, 110 Цивільного кодексу України ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов`язків до інших осіб. Іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення (статті 104 - 109 Цивільного кодексу України). Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 925/1143/17, від 18.03.2021 у справі № 917/462/20.
4.16. Відповідно до частини першої статті 48 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство припиняється внаслідок передання всього свого майна, всіх прав та обов`язків іншим господарським товариствам - правонаступникам шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або в результаті ліквідації.
4.17. У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 №264/5957/17, на яку посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі, зазначено, що внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником, або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України), дарування (частина друга статті 718 Цивільного кодексу України), факторингу (глава 73 Цивільного кодексу України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 Цивільного кодексу України) чи спадкування (стаття 1216 Цивільного кодексу України)). Якщо означена заміна є неможливою внаслідок того, що правовідношення не допускає правонаступництва, таке правовідношення припиняється (статті 608, 609, 1219 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється і тоді, коли правовідношення допускає правонаступництво, боржник був замінений правонаступником, але до останнього кредитор не заявив вимогу у визначений законом строк (висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 598 і частини четвертої статті 1281 Цивільного кодексу України, сформульований у постановах від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц, від 13.03.2019 у справі № 520/7281/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17).
Разом з цим Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.
4.18. Судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечується Скаржником, що 04.07.2024 право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі ліквідаційного балансу ТОВ "НАСК Девелопмент" від 20.05.2024. Наведене підтверджується, зокрема, наявними у справі інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 417262260, № 417263029, № 417263369 від 11.03.2025 та № 418948674 від 21.03.2025.
4.19. Водночас право власності ТОВ "НАСК Девелопмент" на відповідні земельні ділянки припинено, про що також наявні відповідна інформація у державних реєстрах.
4.20. З вищевикладеного випливає, що висновки судів попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не суперечать, а, навпаки, узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі №264/5957/17 та на які посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі
4.21. Колегія суддів додатково наголошує, що внаслідок набуття та реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірні земельні ділянки відбулася транспозиція суб`єкта речового права: ТОВ "НАСК Девелопмент", як особа, яка раніше мала титул власника земельних ділянок, втратила відповідні правомочності, а новий набувач - ОСОБА_1 - набув статусу власника та, відповідно, усіх речових прав та обов`язків щодо спірного об`єкта. 
Разом з тим, обставина набуття та державної реєстрації за Скаржником права власності на спірні земельні ділянки має значення не лише у сфері матеріального права, а й породжує юридично значущий процесуальний ефект, оскільки такий перехід права власності передбачає входження набувача у вже наявну систему правовідносин щодо об`єкта, зокрема і тих, які є/стали предметом судового розгляду.
4.22. В такий спосіб у спірних правовідносинах відбулась заміна особи власника земельних ділянок, а відтак  ОСОБА_1 має ознаки правонаступника саме в межах речових прав (права власності) на відповідне майно.
4.23. Колегія суддів звертає увагу, що порушене ОСОБА_1 питання закриття провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України вже вирішено постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025, яка не є предметом перегляду у цьому касаційному провадженні.
4.24. Крім того, предметна юрисдикція спору визначається на момент подання позову до суду, а подальша зміна суб`єктного складу, обставин справи тощо не впливає на юрисдикцію спору, яка правильно визначена при відкритті провадження у справі, тобто не змінює її. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду викладала при розгляді справ, зокрема, № 990/364/24 та № 902/1159/22.
4.25. Згідно з частиною п`ятою статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, потрібно виходити з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави і суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на велику кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що виключна правова проблема як така має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників.
Кількісний показник ілюструє той факт, що проблема наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як: відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.
4.26. Крім того, за сформованим та усталеним підходом, задля гарантування юридичної визначеності Верховний Суд відступає від попередніх своїх висновків лише за наявності для цього належної підстави. Так, Суд може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання. Подібні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 15.05.2019 у справі № 227/1506/18, від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, від 08.06.2022 у справі № 362/643/21, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17, від 02.08.2023 у справі № 925/1741/21, від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21, від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21, від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16, від 12.06.2024 у справі № 756/11081/20, від 10.07.2024 у справі № 573/1020/22, від 28.08.2024 у справі № 761/38813/21.
Відступаючи від висновку щодо застосування юридичної норми, Верховний Суд може шляхом буквального, звуженого чи розширеного тлумачення відповідної норми або повністю відмовитися від свого висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм.
Колегія суддів також зазначає, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань тощо.
4.27. З урахуванням викладеного колегія суддів відхиляє клопотання Скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду як таке, що не обґрунтоване у порядку статті 302 Господарського процесуального кодексу України наявністю виключної правової проблеми, а спрямоване виключно на спонукання суду касаційної інстанції до ухвалення бажаного для заявника рішення, а саме щодо неможливості процесуального правонаступництва у випадку припинення юридичної особи (сторони у справі) шляхом ліквідації. 
4.28. В такий спосіб Верховний Суд не вбачає неправильного застосування судами попередніх інстанції статті 52 Господарського процесуального кодексу України та статті 48 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а також підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та, як наслідок, підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 та скасування чи зміни судових рішень у справі.
5. Висновки Верховного Суду
5.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
5.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
5.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
5.4. За змістом частин першої та другої статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
5.5. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані ухвалу та постанову в межах наведених у касаційній скарзі ОСОБА_1 доводів, дійшов висновку про відсутність підстав для їх зміни чи скасування.
6. Розподіл судових витрат
6.1. Оскільки Суд не змінює та не ухвалює нового рішення у справі, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 та ухвалу Господарського суду Київської області від 17.09.2025 про заміну відповідача у справі № 911/9/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко