ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року 
м. Київ
справа №300/1960/22
провадження № К/990/37722/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Смоковича М.І., Уханенка С.А.
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної державної адміністрації, Тернопільської обласної військової адміністрації, Департаменту капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження від 29.03.2022 №30-к, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року (у складі колегії суддів: головуючого судді - Кузьмича С.М., суддів: Матковської З.М., Улицького В.З.) у справі №300/1960/22,
ВСТАНОВИВ:
І. Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
1.  ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільської обласної державної адміністрації (далі - відповідач-1), Тернопільської обласної військової адміністрації (далі - відповідач-2), Департаменту капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації (далі - відповідач-3) в якому позивач просив:
визнати протиправним та скасувати розпорядження Тернопільської обласної державної адміністрації від 29.03.2022 №30-к про його звільнення;
поновити його на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації з 29.03.2022;
стягнути з відповідача-1 на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 29.03.2022 по день постановлення рішення про поновлення на роботі;
допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення на його користь заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.
2. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідачем-1 протиправно винесено спірне розпорядження у зв`язку із закінченням дії контракту; вважав, що таке рішення суперечить вимогам чинного законодавства.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Тернопільської обласної державної військової адміністрації від 29.03.2022 № 30-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». 
Зобов`язано Тернопільську обласну державну адміністрацію, яка набула статусу Тернопільської обласної військової адміністрації, поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації з 15.04.2021. 
Стягнуто з Тернопільської обласної державної адміністрації, яка набула статусу Тернопільської обласної військової адміністрації, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.03.2022 по 17.08.2022 в розмірі 191 155, 14 грн. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.
4. Суд першої інстанції виходив з того, що контракт від 15.09.2020 між позивачем та відповідачем-1 укладено на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства, який у відповідність із Законом №1285 відповідачем не приведено, тобто не містив умову щодо терміну його дії до призначення на посаду державної служби особи за результатами конкурсу, то строк його дії на момент звільнення не завершився.
5. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 апеляційну скаргу Тернопільської обласної державної адміністрації (Тернопільської обласної військової адміністрації) задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.
6. Суд апеляційної інстанції зазначав, що положеннями Контракту передбачено дві підстави його припинення: закінчення дії карантину, визначення переможця за результатами конкурсу; поділяв доводи апелянта, що дія контракту, укладеного з ОСОБА_1 , відповідно до пункту 21 Контракту, під час карантину припинилась у зв`язку з визначенням переможця конкурсу на посаду начальника управління капітального будівництва обласної державної адміністрації ОСОБА_2 .
7. Крім цього апеляційний суд уважав, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, вказавши про необхідність укладення додаткової угоди до Контракту, та дійшов до необґрунтованого висновку про необхідність вказаної додаткової угоди як єдиної підстави для визначення строку його дії тощо.
8. Щодо тверджень суду першої інстанції про помилковість застосування частини першої статті 85 Закону України «Про державну службу», суд апеляційної інстанції констатував, що позивача було звільнено з посади в останній день строку дії Контракту. Зауважив, що законодавством не передбачена заборона звільнення працівника «заднім числом» та зазначив, що звільнення позивача відбулось після поновлення його на посаді, а не в період вимушеного прогулу.
9. Крім цього, колегія суддів апеляційного суду вважала, що поза увагою суду першої інстанції залишився факт внесення змін до деяких законів, а саме 06.03.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби», яким відновлено проведення конкурсів на зайняття посад державної служби.
10. Отже, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірне розпорядження прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та в спосіб і межах визначеного Законом.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень) на неї
11. Позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 та залишити в силі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.08.2022.
12. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статі 328 КАС України, зазначає, що судом апеляційної інстанції ухвалено судове рішення без урахування висновків Верховного Суду, які викладено в постановах:
- від 16.11.2022 у справі №709/1465/19, від 17.06.2020 у справі №521/1892/18, від 26.02.2020 у справі №702/725/17, від 06.12.2018 у справі №465/4679/16, щодо застосування статті 235 КЗпП України, а саме, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати виконання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків;
- від 26.09.2018 у справі №289/51/16-ц, від 24.10.2018 у справі №307/3549/16ц, від 15.04.2020 у справі №462/993/17, від 01.04.2020 у справі №578/62/18, відповідно до яких за змістом статей 47, 116 КЗпП України, останнім робочим днем є день звільнення.
13. Також, скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 85 Закону України «Про державну службу», пунктів 2, 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1285-Х, пунктів 2, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 №237 «Про внесення змін та визнання такими що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».
14. Скаржник зазначає, що розпорядженням від 28.03.2022 №29-к його формально поновлено на посаду вже неіснуючого управління капітального будівництва Тернопільської ОДА, що виключало забезпечення доступу до роботи і можливості виконання посадових обов`язків; за цих обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про протиправність оскаржуваного розпорядження від 20.03.2022 №30-к, оскільки фактичного поновлення на роботі не відбулося, що, на переконання позивача, узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду; тоді як суд апеляційної інстанції взагалі не звернув увагу на ці висновки суду першої інстанції.
15. Окрім цього скаржник наголошує на позиції Верховного Суду, що працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення, зазначаючи про протиправність визначення дня звільнення 15.04.2021 спірним у справі розпорядженням.
16. Також позивач зауважує, що пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1285-Х та абзацом 2 пункту 4 Постанови №237 встановлено оголошення конкурсів на посади, що обіймають особи, з якими укладено контракти на період дії карантину, тоді як після його звільнення згідно розпорядження від 19.03.2021 №28-к, розпорядженням від 25.03.2021 №209/01.02-01 оголошено конкурс на заняття вакантної посади, за результатами проведення якого переможцем конкурсу визначено ОСОБА_2 . У зв`язку із цим позивач уважає, що відповідачем оголошено конкурс на вакантну посаду, а не на посаду, що обіймає особа, з якою укладено контракт; прив`язка його звільнення розпорядженням від 29.03.2022 №30-к до 15.04.2021 за наведених підстав є неспроможною.
17. Щодо порушення норм процесуального права скаржник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції всупереч принципу офіційного з`ясування обставин некоректно надав оцінку, що ним не здобуто чітких доказів щодо періоду лікування на момент звільнення, поставивши під сумнів долучені до справи та оголошені в засіданні копії медичних документів.
18. У відзиві на касаційну скаргу відповідач-2 просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін. На переконання відповідача-2, постанови Верховного Суду, на які посилається позивач у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними зі спірними, а твердження ОСОБА_1 щодо його неправомірного звільнення є безпідставними.
ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
19. Касаційна скарга позивача до Верховного Суду надійшла 30.12.2022.
20. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2022 визначено склад колегії суддів: Жук А.В. - головуючий суддя, судді: Мартинюк Н.М., Смокович М.І.
21. Ухвалою Верховного Суду від 10.01.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 у цій справі.
22. Ухвалою Верховного Суду від 24.02.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
23. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.02.2026 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук А.В., судді: Смокович М.І., Уханенко С.А.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
24. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Головою Тернопільської обласної державної адміністрації, згідно із розпорядженням від 04.08.2020 за № 471/01.02-01, оголошено проведення добору на вакантну посаду начальника управління капітального будівництва обласної державної адміністрації на період дії карантину.
25. Розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 15.09.2020 за №143-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації за результатами співбесіди шляхом укладення контракту на період дії карантину та до дня визначення переможця конкурсу зі строком випробування один місяць і посадовим окладом згідно із штатним розписом.
26. 15 вересня 2020 року між Тернопільською обласною державною адміністрацією та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі і по тексту - Контракт).
27. Розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації №28-к від 19.03.2021 позивача звільнено з посади начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації за власним бажанням відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу».
28. Розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 25.03.2021 за №209/01.02-01 оголошено конкурс та затверджено умови проведення конкурсу на зайняття вакантної посади начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації, за результатом проведення якого переможцем конкурсу визначено ОСОБА_2 , про що видано розпорядження № 47-к від 15.04.2021.
29. Розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 13.05.2021 за №68-к ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації як переможця конкурсу з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.
30. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 у справі №300/1752/21 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження № 28-к від 19.03.2021, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
31. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 у справі № 300/1752/21 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження обласної державної адміністрації від 19.03.2021 за № 28-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації з 19.03.2021. Зобов`язано Тернопільську обласну державну адміністрацію нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2021 по 02.11.2021. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації та в частині стягнення з Тернопільської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
32. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 у справі №300/1858/22 стягнуто з Тернопільської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду про поновлення на роботі від 02.11.2021 у справі №300/1752/21 з 03.11.2021 до 28.03.2022 в сумі 187 407 грн.
33. На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 Розпорядженням Тернопільської державної адміністрації №29-к від 28.03.2022 позивача поновлено на посаді з 19.03.2021, а розпорядженням №30-к від 29.03.2022 - звільнено з посади начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації шляхом припинення контракту у зв`язку із закінченням строку його дії з 15.04.2021.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
34. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
35. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
36. Згідно з частиною третьою статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
37. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
38. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 43 Конституції України передбачено, зокрема, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
39. Принципи, правові та організаційні засади державної служби, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, визначає Закон України «Про державну службу» (далі і по тексту - Закон №889-VIII), відповідно до частин першої статті 31-1 якого з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 цього Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
40. Відповідно до частин восьмої, дев`ятої статті 31-1 Закону №889-VIII контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років. Контракт про проходження державної служби підписується державним службовцем та суб`єктом призначення або керівником державної служби і є невід`ємною частиною акта про призначення на посаду.
41. Дія контракту про проходження державної служби припиняється у разі закінчення строку, на який укладено контракт (пункт 1 частини дванадцятої статті 31-1 Закону №889-VIII).
42. Пункт 3 частини другої статті 34 Закону №889-VIII передбачає, що строкове призначення на посаду здійснюється у разі необхідності забезпечення організації та виконання завдань, що мають тимчасовий характер, з укладанням контракту про проходження державної служби (на посади державної служби категорій «Б» і «В»).
43. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону).
44. Так, відповідно до частини першої статті 85 Закону №889-VIII у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку. У разі призначення на посаду державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби державний службовець звільняється з посади в останній день строку дії контракту.
45. Згідно з частиною першою статті 88-1 Закону №889-VIII, контрактом про проходження державної служби можуть бути визначені додаткові підстави для припинення державної служби, крім тих, що передбачені цим Законом.
46. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-ІХ (далі - Закон №553-ІХ) було зупинено дію Закону №889-VIII в частині проведення конкурсів на посади державної служби та призначення на посади державної служби за результатами конкурсу. Зокрема, відповідно до абзацу п`ятого пункту 8 розділу II «Прикінцеві положення» призначення на посади державної служби здійснюється в установленому КМУ порядку, що визначає механізм добору на посади державної служби шляхом проведення співбесід з визначеними суб`єктом призначення посадовими особами.
47. Відповідно до абзацу 5 пункту 8 розділу II Прикінцевих положень Закону №553-ІХ, Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 22.04.2020 №290 «Деякі питання призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою затверджено окремий порядок призначення на посади державної служби на період дії карантину (далі - Порядок №290) та Типовий контракт про проходження державної служби на період дії карантину. Порядок №290 визначав механізм добору на вакантні посади державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом.
48. Пунктом 11 Порядку №290 (в редакції, чинній на час призначення позивача) передбачено, що у разі відсутності або відхилення суб`єктом призначення або керівником державної служби в державному органі кандидатур, запропонованих Комісією або конкурсною комісією за результатами процедур конкурсного відбору, у порядку, передбаченому пунктами 3-10 цього Порядку, суб`єкт призначення або керівник державної служби в державному органі може призначити на посаду державної служби особу шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби в державному органі переможця конкурсу.
49. Відповідно до пункту 21 Порядку №290 суб`єкт призначення або керівник державної служби в державному органі розглядає таке подання та приймає рішення про укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину (далі - контракт), який укладається на підставі Типового контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 р. № 290, або про відхилення поданої кандидатури.
Строк дії контракту встановлюється на період дії карантину та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно законодавства.
Граничний строк перебування особи на посаді державної служби, призначення на яку відбулося шляхом укладення контракту, становить не більше двох місяців після відміни карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
50. Судами у справі встановлено, що згідно пункту 18 Контракту його дія, відповідно до Закону України «Про державну службу», припиняється: 1) у разі закінчення строку, на який укладено контракт; 2) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін; 3) за ініціативою суб`єкта призначення або керівника державної служби - у разі невиконання або неналежного виконання державним службовцем умов контракту; 4) у разі припинення державної служби з підстав, визначених частиною першою статті 83 Закону.
51. Пунктом 21 Контракту передбачено, що цей контракт було укладено на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства. При цьому, граничний строк перебування особи на посаді державної служби, призначення на яку відбулося шляхом укладення контракту, становить не більше двох місяців після відміни карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
52. 06 березня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 №1285-IX (далі - Закон №1285-IX), яким відновлено проведення конкурсів на зайняття посад державної служби.
53. Згідно з підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1285-IX конкурси на посади, що обіймають особи, з якими до набрання чинності цим Законом укладені контракти про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, оголошуються протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом відповідно до черговості укладення контрактів про проходження державної служби на відповідні посади.
54. На виконання зазначеного, головою Тернопільської обласної державної адміністрації 16.03.2021 був затверджений графік оголошення та проведення конкурсів на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б» Тернопільської обласної державної адміністрації (копія міститься в матеріалах). Проведення конкурсу на зайняття посади начальника управління капітального будівництва обласної державної адміністрації заплановане на березень 2021 року.
55. Відповідно до підпункту 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1285-IX контракти про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, укладені до набрання чинності цим Законом, діють до призначення на посаду державної служби особи за результатами конкурсу, але не більше дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом (тобто до 06.12.2021).
56. Згідно із пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1285-IX Кабінету Міністрів України:
у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити приведення у державних органах контрактів про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у відповідність із цим Законом;
у чотиримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти та забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом;
поінформувати Верховну Раду України у 2022 році про стан виконання цього Закону.
57. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 №237 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» (далі та по тексту - Постанова №237) установлено, що контракти про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - контракти на період дії карантину), які укладені з особами, щодо яких прийнято рішення про призначення на посаду державної служби до набрання чинності Законом №1285-IX, продовжують діяти на тих самих умовах з урахуванням зміни граничних строків дії таких контрактів.
58. Згідно із пунктом 4 Постанови №237 Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та місцевим державним адміністраціям:
забезпечити внесення змін до контрактів на період дії карантину щодо обмеження граничних строків їх дії з урахуванням положень підпункту 2 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1285-IX;
забезпечити оголошення конкурсів на посади, що обіймають особи, з якими укладені контракти на період дії карантину, протягом шести місяців з дня набрання чинності зазначеним Законом відповідно до черговості укладення таких контрактів;
у разі відсутності переможця конкурсу на посаду, зазначену в абзаці третьому цього пункту, забезпечити прийняття рішення про проведення повторного конкурсу протягом 10 календарних днів з дня оприлюднення результатів конкурсу на Єдиному порталі вакансій державної служби;
утриматися від переведення державних службовців, призначених на посади державної служби шляхом укладення контрактів на період дії карантину, на інші посади державної служби.
59. Окрім цього, Постановою №237 визнано такою, що втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 290 «Деякі питання призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яким була затверджена Типова форма контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також скасована процедура укладення таких контрактів.
60. Частково задовольняючи позовні вимоги у цій справі, суд першої інстанції виходив, зокрема, із того, що враховуючи те, що контракт від 15.09.2020 між позивачем та відповідачем укладено на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства, який у відповідність із Законом №1285 відповідачем не приведено, тобто не містив умову щодо терміну його дії до призначення на посаду державної служби особи за результатами конкурсу, то строк його дії на момент звільнення не завершився.
61. Суд першої інстанції також уважав, що умови контракту від 15.09.2020, який укладений з позивачем, передбачали підстави його припинення, серед яких визначено обставини припинення державної служби з підстав і в порядку, визначених частини першої статті 83 Закону №889-VIII; відтак дія таких трудових відносин позивача з відповідачем була обмежена у часі та неминуче повинна була припинитися за звичайних умов, тобто, після завершення дії карантину та визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно законодавства.
62. Колегія суддів Верховного Суду уважає помилковими такі висновки та зазначає, що зі змісту положень Порядку №290 та Контракту можна дійти висновку про наявність у спірних правовідносинах двох підстав для припинення трудових правовідносин між позивачем та відповідачем-1, а саме: 1) закінчення дії карантину; 2) визначення переможця за результатами конкурсу.
63. Крім цього, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог, вказавши про необхідність укладення додаткової угоди до Контракту, та необґрунтованість висновку про необхідність вказаної додаткової угоди як єдиної підстави для визначення строку його дії.
64. Судом апеляційної інстанції вірно зауважено, що внесення змін до Контракту відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, пунктів 2, 4 Постанови №237, стосується змін щодо граничного перебування особи на посаді державної служби, призначення на яку відбулося шляхом укладення Контракту.
65. Особливістю даного публічно-правового спору є те, що після звільнення позивача згідно Розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації №28-к від 19.03.2021, Розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 25.03.2021 за №209/01.02-01 оголошено конкурс та затверджено умови проведення конкурсу на зайняття вакантної посади начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації, за результатом проведення якого переможцем конкурсу визначено ОСОБА_2 , про що видано Розпорядження № 47-к від 15.04.2021.
66. Розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 13.05.2021 за №68-к ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації як переможця конкурсу з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.
67. Отже, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством та Контрактом, укладеним 15.09.2020 облдержадміністрацією з ОСОБА_1 , передбачений строк дії контракту - після його підписання сторонами з дати, визначеної в акті про призначення особи на посаду до факту визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства. Інших строків не визначено. 
68. А тому, вірними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що дія контракту, укладеного з ОСОБА_1 , відповідно до пункту 21 Контракту, під час карантину припинилась у зв`язку з визначенням переможця конкурсу на посаду начальника управління капітального будівництва обласної державної адміністрації ОСОБА_2 , тобто 15.04.2021.
69. При цьому, як вірно установлено судом апеляційної інстанції, звільнення позивача відбулось після поновлення його на посаді і визначено дату звільнення як останній день строку дії Контракту.
70. Питання фактичного не допуску позивача до роботи у зв`язку із поновленням на посаді на правомірність наведених вище висновків не впливає, а тому колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 16.11.2022 у справі №709/1465/19, від 17.06.2020 у справі №521/1892/18, від 26.02.2020 у справі №702/725/17, від 06.12.2018 у справі №465/4679/16, щодо застосування статті 235 КЗпП України.
71. Окрім того, скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду стосовно того, що працівник не може бути звільненим у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення.
72. Ключовими у цій частині є доводи позивача про обов`язковість судового рішення від 02.11.2021 у справі №300/1752/21, яким його поновлено на роботі з 19.03.2021 та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2021 по 02.11.2021. Надалі, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №300/1858/22, з відповідача-1 стягнуто середній заробіток за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 03.11.2021 по 28.03.2022.
73. На переконання скаржника, в розумінні вимушеного прогулу за змістом статей 236-236 КЗпП України, йдеться про збереження місця роботи (посади) впродовж з часу поновлення на посаді судом - 19.03.2021 до 28.03.2022 - часу видачі розпорядження про поновлення на роботі, що виключає повторне / поворотне звільнення з посади в межах цього періоду, коли позивач був в оплатному вимушеному прогулі.
74. Колегія суддів бере до уваги зазначені доводи, проте звертає увагу, що в силу особливостей цього публічно-правового спору на дату винесення спірного розпорядження (29.03.2022) в позивача закінчився строк призначення на посаду державної служби. З урахуванням обставин, що виникли після поновлення позивача на посаді, відповідач прийняв розпорядження про звільнення позивача саме з 15.04.2021. У даному випадку служба позивача на посаді припинилася в силу пункту 1 частини дванадцятої статті 31-1 Закону №889-VIII (дія контракту про проходження державної служби припиняється у разі закінчення строку, на який укладено контракт) та абзацу 2 частини першої статті 85 Закону №889-VIII (у разі призначення на посаду державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби державний службовець звільняється з посади в останній день строку дії контракту) у зв`язку із настанням події (визначення переможцем конкурсу ОСОБА_2 , про що видано Розпорядження № 47-к від 15.04.2021) у минулому. Подібний за змістом підхід застосовано Верховним Судом у пункті 55 постанови від 14.11.2024 у справі №640/34930/21.
75. При цьому, зі змісту судових рішень у наведених скаржником справах не встановлено, що визначаючи період вимушеного прогулу, за який позивачу нарахований середній заробіток, та період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, суди аналізували питання строковості трудових правовідносин між позивачем та відповідачем-1 чи положення Контракту в цій частині, позаяк указане не входило в предмет доказування в таких справах.
76. На переконання колегії суддів Верховного Суду, висновки та обставини стосовно періоду вимушеного прогулу у справах №300/1752/21 та №300/1858/22, не є преюдиційними до спірних правовідносин.
77. А тому, колегією судів відхиляються посилання скаржника на висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26.09.2018 у справі №289/51/16-ц, від 24.10.2018 у справі №307/3549/16ц, від 15.04.2020 у справі №462/993/17, від 01.04.2020 у справі №578/62/18, відповідно до яких за змістом статей 47, 116 КЗпП України, останнім робочим днем є день звільнення.
78. З огляду на викладене, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що приймаючи спірне у цій справі розпорядження, відповідач-1 діяв правомірно.
79. Щодо посилань на порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції в частині ненадання оцінки доказам щодо періоду лікування на момент видання спірного розпорядження, колегія суддів зазначає таке.
80. З матеріалів справи слідує, що позивач подавав докази стосовно доведення позиції про перебування його в стані непрацездатності із 28.03.2022 по 08.04.2022.
81. Судом першої інстанції під час розгляду справи вказане питання не досліджувалося.
82. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що представником позивача подавалися до суду докази про перебування позивача, на дату звільнення, на лікуванні, однак відповідач заперечив такий факт та надав докази про відсутність в роботодавця такої інформації і наполягав на тому, що позивач таку йому не надавав.
83. Такі суперечливі докази, на переконання суду апеляційної інстанції, не дали змогу зробити висновок про належне оформлення перебування позивача на лікуванні на момент звільнення.
84. Суд апеляційної інстанції, із врахуванням категоричної позиції позивача, щодо поновлення його на посаді, а також із тим, що суд не здобув чітких доказів щодо періоду лікування позивача на момент звільнення, дійшов висновку, що спір про зміну дати звільнення може бути розглянутий в самостійному провадженні.
85. Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
86. Один із принципів адміністративного судочинства, що закріплений у пункті 4 частини третьої статті 2 КАС України, є офіційне з`ясування всіх обставин справи, який полягає в тому, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, в тому числі стосовно виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що передбачено частиною четвертою статті 9 КАС України.
87. Така активна роль адміністративного суду і сприяє захисту порушених прав та свобод незахищених осіб з боку суб`єкта владних повноважень. На відміну від інших, в адміністративному судочинстві тягар доказування покладається на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача. При цьому суб`єкт владних повноважень може посилатися лише на докази, які були покладені в основу оскаржуваної постанови, за винятком випадків, коли він доведе, що вони не були отримані ним до його прийняття з незалежних від нього причин.
88. В контексті наведеного слід також звернути увагу, що положеннями абзацу 1 частини другої статті 77 КАС України закріплено презумпцію неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.
89. При цьому, абзац 2 частини другої статті 77 КАС України декларує обов`язок суб`єкта владних повноважень на подання суду всіх наявних у нього документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази у справі.
90. Колегія суддів Верховного Суду негативно оцінює мотиви суду апеляційної інстанції про «врахування категоричної позиції позивача щодо поновлення його на посаді» та не здобуття чітких доказів щодо періоду лікування позивача на момент звільнення, як передумов для висновку про можливість розгляду спору про зміну дати звільнення в самостійному провадженні. 
91. Такі висновки ухвалені внаслідок порушення норм процесуального права в частині неналежного застосування принципу офіційного з`ясування обставин у справі.
92. Наявність «категоричної» позиції позивача щодо поновлення його на посаді у публічно-правових спорах зумовлене передбачуваною поведінкою особи, яка звернулася до суду за захистом порушеного права, і не може слугувати підставою для висновку про необхідність звернення із новим позовом до суду.
93. Проте, на переконання колегії суддів, вказане порушення норм процесуального не може слугувати окремою процесуальною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної постанови і направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з огляду на те, що такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи по суті спору чи ухвалення незаконного рішення в цілому.
94. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови не допустив неправильного застосування норм матеріального права та дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.
95. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
96. Згідно із положеннями статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
97. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 351 КАС України).
98. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення. А тому, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
99. Колегія суддів уважає, що Судом надано відповідь на всі доводи, які можуть вплинути на правильне вирішення справи на цій стадії судового розгляду.
100. Судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 2, 9, 341, 345, 349, 350, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі №300/1960/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................
А.В. Жук
М.І. Смокович
С.А. Уханенко 
Судді Верховного Суду