УХВАЛА 

11 березня 2026 року
м. Київ

справа № 607/9974/22

провадження № 61-15331св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -- Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (під час розгляду справи змінило назву з Акціонерного товариства «Альфа-Банк»),
відповідачі:  ОСОБА_1 , Тернопільське спільне комерційне виробниче мале підприємство «ТЕР ТАМП»,

розглянув заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва Павла Володимировича, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , Тернопільського спільного комерційного виробничого малого підприємства «ТЕР ТАМП» про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ: 

У серпні 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (далі - АТ «СЕНС БАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Тернопільського спільного комерційного виробничого малого підприємства «ТЕР ТАМП» (далі - ТСКВП «ТЕР ТАМП») про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 08 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року, у задоволенні позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , ТСКВП «ТЕР ТАМП» про стягнення заборгованості 
за договором кредиту від 21 травня 2007 року № 770/42-26-07 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Осівом П. В., задоволено частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року змінено шляхом викладення їх мотивувальних частин з урахуванням правових висновків цієї постанови.
У решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року залишено без змін.

26 січня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П. В., звернувся до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з АТ «СЕНС БАНК» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, та провести розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2026 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва Павла Володимировича, у частині щодо судового збору залишено без задоволення.
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва Павла Володимировича, про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду.

25 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П. В., звернувся до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з АТ «СЕНС БАНК» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, а також заявляє клопотання про поновлення строку на подання суду доказів про понесені судові витрати на правничу допомогу, посилаючись на дату отримання постанови Верховного Суду по суті спору, а також на різну судову практику щодо необхідності звернення до суду з клопотанням про поновлення строку.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви, Верховний Суд дійшов висновку, що заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва П. В., про поновлення строку на подання суду доказів про понесені судові витрати на правничу допомогу слід задовольнити. 
При цьому, заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу по суті задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Отже, до судових витрат відноситься, як сплачений судовий збір, так і витрати на професійну правничу допомогу.

Постановою Верховного Суду від 14 січня 2026 року судові рішення судів попередніх інстанцій були змінені шляхом викладення їх мотивувальних частин з урахуванням правових висновків цієї постанови.
По суті позовних вимог судові рішення було залишено без змін.

При цьому, у вказаній постанові було вказано, що Верховний Суд не перерозподіляє судові витрати, оскільки зміна мотивів судових рішень не впливає на розподіл судових витрат.

Отже, Верховним Судом було вирішено питання про судові витрати під час прийняття постанови по суті спору, а тому відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.

При цьому, варто зазначити, що такого самого підходу до розподілу судових витрат при зміні мотивувальної частини судових рішень за наслідками касаційного перегляду справи дотримується Верховний Суд та Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц (провадження № 14-43цс22) було зазначено, що «оскільки Велика Палата Верховного Суду змінила судове рішення лише у мотивувальній частині, розподіл судових витрат не здійснюється».

Керуючись статтями 133, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Осіву Павлу Володимировичу, строк на подання суду доказів про понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва Павла Володимировича, про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк