ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року 

м. Київ

cправа № 911/1916/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Кролевець О.А., 

за участю секретаря судового засідання - Федорової О.В.,

за участю представників:
позивача: Малеванчук Ігор Володимирович,
відповідача-1: не з?явилися,
відповідача-2: не з?явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025
у складі колегії суддів: Гончаров С.А. - головуючий, Кравчук Г.А., Сибіга О.М.
та на рішення господарського суду Київської області від 22.09.2025
суддя: Щоткін О.В.
у справі № 911/1916/25
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна»
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграл Сістемс»,
2.  ОСОБА_1 
про стягнення солідарно 1 784 499, 02 грн,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» (далі - позивач, ТОВ «Пері Україна») звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою про стягнення солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграл Сістемс» (далі - відповідач, ТОВ «Інтеграл Сістемс») та ОСОБА_1 (далі - відповідачка, ОСОБА_1 ) 1 784 499,02 грн заборгованості.

2. Позов обґрунтовано неналежним виконанням ТОВ «Інтеграл Сістемс» грошових зобов`язань за договором оперативної оренди обладнання від 13.05.2024 № СО-24-0000559. Позовні вимоги до ОСОБА_1 обґрунтовані неналежним виконанням останньою зобов`язань за договором поруки від 13.05.2024 № СО-24-0000560, укладеного в забезпечення виконання ТОВ «Інтеграл Сістемс» у повному обсязі своїх обов`язків за договором оренди № СО-24-0000559 від 13.05.2024.

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

3. Рішенням господарського суду Київської області від 22.09.2025 у справі № 911/1916/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025, позов задоволено частково. Відмовлено у задоволенні позовних ТОВ «Пері Україна» до ТОВ «Інтеграл Сістемс» та ОСОБА_1 про стягнення солідарно 1 784 499,02 грн заборгованості. Стягнуто з ТОВ «Інтеграл Сістемс» на користь ТОВ «Пері Україна» 1 784 499,02 грн заборгованості та 21 413,99 грн судового збору.

4. Судові рішення мотивовані неналежним виконанням ТОВ «Інтеграл Сістемс» грошових зобов`язань за договором оперативної оренди обладнання від 13.05.2024 № СО-24-0000559.

5. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний господарський суд, вказав на те, що на момент звернення до суду у позивача не було порушеного права саме у відносинах із поручителем, оскільки відповідно до умов договору поруки обов?язок ОСОБА_1 ще не настав.

6. Суди вказують на те, що днем пред`явлення кредитором вимоги поручителю слід вважати 21.06.2025 - дату оформлення поштового повідомлення про повернення відправлення за закінченням терміну зберігання.

7. Разом з тим, згідно з п. 4 договору поруки, обов`язок поручителя виконати зобов`язання встановлено протягом семи календарних днів після пред`явлення вимоги, тобто до 28.06.2025.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до цієї дати (дата формування позовної заяви у системі «Електронний суд» - 09.06.2025) - тобто до моменту виникнення у поручителя обов`язку виконати зобов`язання та, відповідно, до моменту можливого порушення поручителем. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

8. Товариство з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 та на рішення господарського суду Київської області від 22.09.2025 у справі № 911/1916/25, в якій просить Суд скасувати рішення господарського суду Київської області від 22.09.2025 у частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Пері Україна» до ТОВ «Інтеграл Сістемс» та ОСОБА_1 про стягнення солідарно 1 784 499,02 грн заборгованості, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 -повністю. Ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, та стягнути солідарно з ТОВ «Інтеграл Сістемс» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Пері Україна» по договору № СО-24-0000559 оперативної оренди обладнання від 13.05.2024 заборгованість у розмірі 1 784 499, 02 грн.

9. Підставою касаційного оскарження позивач вказує п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

10. Позивач вказує на застосування судом апеляційної інстанції: другого речення ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України без урахування висновку викладеного у постановах Верховного Суду (від 22.08.2018 у справі № 2-1169/11; від 03.06.2024 у справі № 161/8822/19, від 07.08.2024 у справі № 537/2060/22); ст. 546, 553, 559 Цивільного кодексу України без урахування висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц; статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України без урахування висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц; ст. 530 Цивільного кодексу України без урахування висновку викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 922/2046/19; статей 15, 16 Цивільного кодексу України без урахування висновку викладеного у постановах від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18, від 18.10.2024 у справі № 202/1954/23, ст. 11, 509 Цивільного кодексу України без урахування висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 11.06.2025 у справі № 902/560/20; без урахування Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002.

11. Також скаржник у касаційній скарзі зазначає, що орендодавець (кредитор) у встановленому законом порядку у межах трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання мав пред`явити саме позовну, а не будь-яку іншу вимогу до поручителя, що і було зроблено ТОВ «Пері Україна» у цій справі.

Отже, рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Пері Україна» до ТОВ «Інтеграл Сістемс» та ОСОБА_1 про стягнення солідарно 1 784 499,02 грн заборгованості прийняті з порушення ч. 4 ст. 559 ЦК України, без надавання позовним вимогам належної інтерпретації, а лише шляхом тлумачення їх буквально, що призводить до відсутності процесуальної економії та штучного подвоєння судового процесу - окремо до боржника та окремо в іншому провадженні до поручителя за однаковим зобов`язанням.

12. Крім того, позивач вказує на те, що ні умовами договору поруки, ні аналогічною до погодженого сторонами регулювання зазначеного у ст. 530 Цивільного кодексу України, не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, він може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Водночас волевиявлення щодо виконання боржником відповідного обов`язку має бути вчинено кредитором в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до відома боржника.

13. Скаржник наголошує на тому, що направлення вимоги до боржника та пред`явлення до нього позову не є взаємовиключними чи такими, що істотно відрізняються за своїм змістом, адже вони містять у собі волевиявлення кредитора на вчинення боржником зобов`язань згідно з умовами правочину.

14. Відповідач зазначає, що, звертаючись з позовною заявою щодо примусового стягнення заборгованості за договором поруки, позивач згідно з описом вкладення направив відповідачу-2 копію позовної заяви та копії доданих до неї документів, зокрема копію вимоги від 06.06.2025 про погашення боргу.

15. Також скаржник вказує на те, що засновник, директор ТОВ «Інтеграл Сістемс» та поручитель є однією і тією ж особою - ОСОБА_1 , відповідно вона як поручитель володіла повною та достовірною інформацією щодо порушення взятого на себе зобов`язання з оплати послуг за договором оперативної оренди обладнання у сумі 1 784 499, 02 грн.

16. Щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права (ч. 2 ст. 530 ЦК України) у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, позивач просить Суд сформувати правовий висновок щодо застосування ст. 530 Цивільного кодексу України у разі якщо строк виконання зобов`язання на підставі правочину настав вже після відкриття провадження у справі та можливості ухвалення судом рішення про задоволення позову у такому випадку.

17. На думку ТОВ «Пері Україна», у позовному провадженні питання про те, чи настав строк (термін) виконання зобов`язання вирішується не під час прийняття судом позовної заяви та/або з урахуванням його настання на таку дату, а виключно у процесі вирішення судом спору по суті. Отже, коли господарським судом буде з`ясовано, що такий строк (термін) настав вже після відкриття провадження у справі, але до прийняття рішення, то відповідний позов може бути задоволений, а якщо обов`язок негайного виконання випливає із договору або актів цивільного законодавства або зі змісту та суті відносин між сторонами - незалежно від настання відповідного строку.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

18. Відзивів чи заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

19.  13 травня 2024 року ТОВ «Пері Україна» (орендодавець) і ТОВ «Інтеграл Сістемс» (орендар) уклали договір оперативної оренди обладнання № СО-24-0000559 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець надає орендарю у тимчасове оплатне користування (оренду) будівельну опалубку PERI (в т.ч. окремі елементи опалубки, спеціалізовану тару для її транспортування), іменовану надалі «обладнання», асортимент, кількість і вартість якого вказуються в актах прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору.

20. Обладнання надається в оренду для використання орендарем на будівельному майданчику за адресою: Захист AT 330 Кв, Україна, м. Миколаїв (п. 1.2 договору).

21. За умовами п. 2.1, 2.2 договору передача обладнання в оренду (з оренди) здійснюється на підставі акта(ів) прийому-передачі. Асортимент обладнання, яке передається орендарю узгоджуються сторонами додатково.

22. Згідно з п. 3.1 договору останній набирає чинності та вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Цей договір є договором найму, який укладений на невизначений строк відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України.

23. Пунктом 3.2 договору визначено, що датою початку строку оренди обладнання вважається дата підписання акта приймання-передачі обладнання в оренду повноважними представниками сторін. Датою закінчення строку оренди обладнання вважається дата, яка передує даті підписання акта приймання-передачі обладнання із оренди повноважними представниками сторін.

24. Відповідно до підпункту 4.1.1 договору розмір орендної плати (без ПДВ) за одиницю обладнання за один календарний день зазначається сторонами у додатках до цього договору.

25. У пункті 4.2 договору сторони погодили порядок нарахування і сплати орендної плати, зокрема:
- 4.2.1 орендна плата в грошовому вираженні щомісячно розраховується орендодавцем на підставі фактичної кількості днів користування обладнанням згідно актів прийому-передачі обладнання;
- 4.2.2 орендодавець до 10 (десятого) числа кожного місяця, наступного за оплачуваним (за який нарахована орендна плата), направляє орендарю поштою (цінним листом із описом вкладення) оригінал підписаного та скріпленого печаткою орендодавця акта наданих послуг в двох примірниках;
- 4.2.3 орендар зобов`язаний підписати і повернути орендодавцю один підписаний уповноваженою особою орендаря та скріплений печаткою орендаря оригінал акта наданих послуг до 20 (двадцятого) числа наступного місяця, за яким нарахована орендна плата. У разі неповернення (несвоєчасного повернення) підписаного та скріпленого печаткою орендаря акта наданих послуг і відсутності письмової мотивованої відмови орендаря від підписання цього акта (із доданням відповідного розрахунку на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі обладнання), такий акт і сума орендної плати в грошовому вираженні вважаються беззастережно визнаними орендарем, а послуга є такою, що прийнята у повному обсязі (на вказану в акті прийому-передачі суму);
- 4.2.4 орендар сплачує орендну плату щомісячно протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня закінчення оплачуваного (за який нарахована орендна плата) місяця.

26. За умовами п. 4.3 договору всі платежі за цим договором, що носять компенсаційний характер та/або спрямовані на відшкодування витрат чи збитків орендодавця, в тому числі компенсація вартості пошкодженого, втраченого або знищеного обладнання орендодавця - збільшують договірну (контрактну) вартість послуг оренди, що надаються за цим договором.

27. Відповідно до пп. 5.2.2 договору орендар зобов`язався своєчасно сплачувати орендну плату відповідно до умов цього договору.

28. Згідно з п. 6.4 договору передача (повернення) обладнання оформлюється документально шляхом підписання сторонами акта прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору.

29. Пунктом 6.11 договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 09.01.2025) визначено, що за результатом приймання обладнання за якістю орендодавець складає акт приймання-передачі, який підписується та скріплюється печаткою орендодавця та який містить наступні відомості: загальна кількість повернутого від орендаря обладнання; поламане обладнання (яке не підлягає ремонту (в т.ч. доукомплектації) та приведенню його у відповідність до «Критеріїв оцінки матеріалу, що передається (повертається) в оренду (з оренди)» у зв`язку з неналежним користуванням обладнанням орендарем («Брак Клієнт») - за наявністю; поламане (некомплектне) обладнання, що підлягає ремонту (доукомплектації) із зазначенням робіт, які необхідно зробити для його відновлення - за наявністю; обладнання, що не підлягає ремонту в зв`язку із його природним зносом («Брак PERI») - за наявністю; обладнання, яке потребує очистки - за наявністю.

30. Відповідно до пп. 6.12, 6.13 договору оренди акт приймання-передачі (п. 6.11) направляється поштою (цінним листом із описом вкладення) орендодавцем орендарю. Акт приймання-передачі є підставою для: відшкодування орендарем вартості витрат орендодавця на чистку неочищеного обладнання; відшкодування орендарем вартості витрат орендодавця на ремонт (доукомплектацію) поламаного обладнання, що підлягає ремонту; відшкодування орендарем вартості поламаного обладнання, що не підлягає ремонту (в т.ч. доукомплектації).

31. Сторони підписали додаток № 1 «Специфікація» (діє з 13.05.2024 до 31.05.2024) і додаток № 3 «Специфікація» (діє з 10.10.2024 до 31.03.2025), в яких погодили, зокрема, вартість оренди за одиницю обладнання за день.

32. 13 травня 2024 року ТОВ «Пері Україна» (кредитор), фізична особа ОСОБА_1 (поручитель) і ТОВ «Інтеграл Сістемс» (боржник) уклали договір поруки № CO-24-0000560 (далі - договір поруки), відповідно до п. 1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником у повному обсязі своїх обов`язків за договором оренди № СО-24-0000559 від 13.05.2024, у тому числі за додатковими угодами до нього, які стосуються продовження строку дії договору оренди на визначений кредитором та боржником строк, а саме: сплата орендних платежів; сплата інших платежів, що передбачені договором оренди, у тому числі, неустойка (штраф, пеня), відшкодування заподіяних боржником збитків; повернення з оренди орендованого майна або, на вимогу кредитора, відшкодування вартості неповернутого з оренди майна, відшкодування витрат на його ремонт/очищення.

33. Пунктом 2 договору поруки визначено, що у разі порушення боржником обов`язків за договором оренди боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

34. Згідно з п. 3 договору поруки у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов`язань (повністю або частково), зазначених у пункті 1 цього договору, кредитор вправі звернутися з вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Звернення кредитора до поручителя відбувається шляхом направлення повідомлення (виставлення вимоги про виконання) щодо факту порушення боржником обов`язків за договором оренди із зазначенням змісту порушення, суми боргу, а також на розсуд кредитора - штрафних санкцій і розміру завданої шкоди.

35. Відповідно до п. 4 договору поруки протягом семи календарних днів з моменту пред`явлення кредитором повідомлення (виставлення вимоги про виконання), поручитель зобов`язаний здійснити із кредитором розрахунки за невиконаними боржником зобов`язаннями (по яким прийнята порука). Поручитель здійснює із кредитором розрахунки шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок кредитора, якщо інше не буде додатково узгоджено сторонами.

36. У рамках виконання договору оренди орендодавець передав, а орендар отримав обладнання в оренду, про що сторони склали акти прийому-передачі: № 77271 від 23.05.2024 на суму 3 091 870,46 грн; № 79034 від 26.07.2024 на суму 4 637 732,98 грн; № 79070 від 29.07.2024 на суму 842 420,00 грн, усього - на суму 8 572 023,44 грн.

37. За період з 23.05.2024 по 30.04.2025 було надано послуги оренди обладнання на загальну суму 2 355 974,81 грн з ПДВ, що підтверджується складеними актами виконаних робіт: № 30029308 від 31.05.2024 на суму 35 789,15 грн; № 30029574 від 30.06.2024 на суму 119 297,16 грн; № 30029907 від 31.07.2024 на суму 155 885,63 грн; № 30030057 від 31.08.2024 на суму 305 898,95 грн; № 30030428 від 30.09.2024 на суму 296 031,24 грн; № 30030769 від 31.10.2024 на суму 305 898,95 грн; № 30030961 від 30.11.2024 на суму 296 031,24 грн; № 30031204 від 31.12.2024 на суму 296 525,12 грн; № 30031517 від 31.01.2025 на суму 281 683,24 грн; № 30031641 від 28.02.2025 на суму 185 819,59 грн; № 30031880 від 31.03.2025 на суму 70 357,34 грн; № 3003207518 від 30.04.2025 на суму 6 757,20 грн.

38. Акти виконаних робіт № 30031880 від 31.03.2025 на суму 70 357,34 грн та № 3003207518 від 30.04.2025 на суму 6 757,20 грн з боку орендаря не підписані. Відповідно до опису вкладення до цінного листа, списку згрупованих відправлень № 8719 та фіскального чеку від 08.05.2025 зазначені акти орендодавець надіслав для підписання на адресу орендаря поштою.

39. Крім того сторони склали акт про відшкодування вартості пошкодженого обладнання № 20032966 від 19.02.2025 на суму 5 049,65 грн. Також орендодавець склав і надіслав для підписання орендарю акт про відшкодування вартості пошкодженого обладнання № 20033246 від 24.03.2025 на суму 9 605,95 грн.

40. Відповідно до виписок банку по рахунку ТОВ «Пері Україна» за період з 01.01.2024 по 05.06.2025, на підставі виставлених орендодавцем рахунків № 81394 від 30.06.2024, № 82171 від 31.07.2024, № 82714 від 31.08.2024 та від 14.02.2025, орендар перерахував на рахунок орендодавця оплату за договором оренди у сумі 586 131,39 грн, а саме: 30.12.2024 - 305 898,95 грн; 19.02.2025 - 5 049,65 грн; 29.04.2025 - 119 297,16 грн; 29.04.2025 - 155 885,63 грн.

41. Орендар частково повернув обладнання з оренди на суму 8 420 306,45 грн, що підтверджується актами прийому-передачі: № 82914 від 20.12.2024 на суму 537 100,95 грн; № 82915 від 20.12.2024 на суму 46 611,00 грн; № 83962 від 11.02.2025 на суму 109 385,50 грн; № 84043 від 14.02.2025 на суму 2 017,50 грн; № 84047 від 11.02.2025 на суму 3 020 234,60 грн; № 84578 від 12.03.2025 на суму 150 724,50 грн; № 84721 від 12.03.2025 на суму 410 4011,35 грн; № 84979 від 28.03.2025 на суму 21 759,00 грн; № 84982 від 28.03.2025 на суму 360 388,90 грн; № 85478 від 17.04.2025 на суму 10 359, 15 грн; № 85479 від 17.04.2025 на суму 57 714,00 грн.

42. 06 червня 2025 року представник ТОВ «Пері Україна» надіслав на адресу ОСОБА_1 вимогу від 05.06.2025 про погашення заборгованості по договору оперативної оренди обладнання № СО-24-0000559 від 13.05.2024 у розмірі 1 784 499,02 грн.

43. Позивач стверджує, що відповідачі заборгованість не сплатили, що стало підставою для звернення ТОВ «Пері Україна» до суду за захистом прав та інтересів.

Позиція Верховного Суду

44. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

45. Позивач у касаційній скарзі просить суд скасувати рішення господарського суду Київської області від 22.09.2025 у частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Пері Україна» до ТОВ «Інтеграл Сістемс» та ОСОБА_1 про стягнення солідарно 1 784 499,02 грн заборгованості, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 - повністю. Ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, та стягнути солідарно з ТОВ «Інтеграл Сістемс» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Пері Україна» заборгованість по договору № СО-24-0000559 оперативної оренди обладнання від 13.05.2024 у розмірі 1 784 499, 02 грн.

46. Тобто позивач не оскаржує судові рішення у частині стягнення з відповідача-1 заборгованості у розмірі 1 784 499, 02 грн.

47. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

48.  У частині 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

49. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

50. Водночас за змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

51. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

52. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

53. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

54. Судами попередніх інстанцій становлено, що заборгованість ТОВ «Інтеграл Сістемс» у розмірі 1 784 499,02 грн за договором оперативної оренди обладнання підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і на момент ухвалення рішення суду не надано документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем.

55. Водночас позивач заявив у позовній заяві вимоги про стягнення вказаної суми заборгованості з відповідача-1 (боржника) і відповідача-2 (поручителя) солідарно.

56.  Верховний Суд зазначає, що при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

57. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

58. Як зазначалося вище, відповідно до умов договору поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником у повному обсязі своїх обов`язків за договором, а саме: сплата орендних платежів; сплата інших платежів, що передбачені договором оренди, у тому числі, неустойка (штраф, пеня), відшкодування заподіяних боржником збитків; повернення з оренди орендованого майна або, на вимогу кредитора, відшкодування вартості неповернутого з оренди майна, відшкодування витрат на його ремонт/очищення.

Згідно з п. 3 договору поруки у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов`язань (повністю або частково), зазначених у пункті 1 цього договору, кредитор вправі звернутися з вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Звернення кредитора до поручителя відбувається шляхом направлення повідомлення (виставлення вимоги про виконання) щодо факту порушення боржником обов`язків за договором оренди із зазначенням змісту порушення, суми боргу, а також на розсуд кредитора - штрафних санкцій і розміру завданої шкоди.

Відповідно до п. 4 договору поруки протягом семи календарних днів з моменту пред`явлення кредитором повідомлення (виставлення вимоги про виконання), поручитель зобов`язаний здійснити із кредитором розрахунки за невиконаними боржником зобов`язаннями (по яким прийнята порука). Поручитель здійснює із кредитором розрахунки шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок кредитора, якщо інше не буде додатково узгоджено сторонами.

59. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач 06.06.2025 надіслав на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу про погашення заборгованості у сумі 1 784 499,02 грн, що підтверджується долученими до позову копіями опису вкладення у цінний лист, накладною Укрпошти № 082920016820 від 06.06.2025 та фіскальним чеком від 06.06.2025 про оплату послуги з пересилання. Відповідно до відомостей офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення № 082920016820, останнє було повернуто відправнику 21.06.2025 за закінченням терміну зберігання.

60. Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 у справі № 925/1049/13 вказав на те, що днем пред`явлення вимоги є дата оформлення підприємством поштового зв`язку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення.

61. Верховний Суд бере до уваги, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

62. Тобто днем пред`явлення кредитором вимоги поручителю слід вважати 21.06.2025 - дату оформлення повідомлення про повернення відправлення за закінченням терміну зберігання.

63.  Натомість згідно з п. 4 договору поруки, обов`язок поручителя виконати зобов`язання встановлено протягом семи календарних днів після пред`явлення вимоги, тобто до 28.06.2025.

64. У частині 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

65. Частинами 1, 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

66. Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Тобто правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

67. На суд покладений обов`язок перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та встановити наявність порушеного права на момент пред?явлення позову.

68. Оскільки, як встановили суди попередніх інстанцій на дату подання позивачем позовної заяви право останнього не було порушено (строк, передбачений ст. 530 ЦК України не минув та відповідно до умов договору поруки обов?язок ОСОБА_1 ще не настав) суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правомірного висновку про те, що на час подання позовної заяви порушення права позивача з боку поручителя не відбулося, тому звернення позивача до суду з таким позовом до поручителя є передчасним, а відсутність порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

69. Позивач у касаційній скарзі вказує на не застосування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах: Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 2-1169/11; від 03.06.2024 у справі № 161/8822/19, від 07.08.2024 у справі № 537/2060/22), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц; від 07.04.2020 у справі № 922/2046/19, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18, від 18.10.2024 у справі № 202/1954/23, від 11.06.2025 у справі № 902/560/20; та без урахування Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року№ 15-рп/2002.

70. Предметом позову у справі № 2-1169/11 є стягнення солідарно з боржника та поручителів заборгованості, пені, неустойки за договором про надання споживчого кредиту, за договорами поруки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.08.2018, залишаючи рішення першої інстанції про часткове задоволення позову щодо боржника, вказала, що строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

71.  Предметом позову у справі № 161/8822/19 є стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя у солідарному порядку. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2024 у справі № 161/8822/19, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову вказав, що строк, передбачений частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів/боржників, кожен з них має право висунути заперечення проти вимог кредитора, які є загальними для всіх боржників та не засновані на особистих відносинах одного з них з кредитором. Оскарження судового рішення у повному обсязі одним з відповідачів, відповідальність якого є солідарною з іншими, та перегляд справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою такого відповідача, не є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

72. Предметом позову у справі № 537/2060/22 є солідарне стягнення заборгованості за договором позики, стягнення 3 % річних, штрафу, пені. Верховний Суд у постанові від 07.08.2024, частково скасовуючи судові рішення та направляючи справу на новий розгляд, вказав на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

73. Предметом позову у справі № 522/1528/15-ц є визнання договору поруки припиненим та про визнання договору поруки частково недійсним. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.01.2021, відступаючи від висновку Великої Палати Верховного Суду вказала на те, що набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ухвалення судом рішення у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості. Ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

74. Предметом позову у справі № 462/5368/16-ц є визнання договору поруки припиненим. Верховний Суд у постанові від 22.09.2022, скасовуючи судові рішення та приймаючи нове про відмову у задоволенні позову вказав на те, що визнання права у позитивному значенні (визнання існуючого права) та у негативному значенні (визнання відсутності права та відповідного йому обов`язку) є способом захисту інтересу у юридичній визначеності. Застосування такого способу захисту інтересу є належним лише тоді, якщо юридична невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше. За цих умов боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку. Після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів поручитель не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою). Такий окремий позов не є належним способом захисту, а тому його не можна задовольнити.

75. Правовідносини у зазначених справах, незважаючи на їх регулювання розд. 3 гл. 49 ЦК України «Забезпечення виконання зобов?язання» стосуються припинення поруки, а у справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій не застосовувалася ст. 559 ЦК України. Крім того, у постанові від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц Верховний Суд виснував щодо ефективного способу захисту.

76. Предметом позову у справі № 127/15672/16-ц є стягнення солідарно з боржника та поручителів інфляційних втрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019, скасовуючи судові рішення та направляючи справу на новий розгляд вказала, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

77.  Предметом позову у справі № 922/2046/19 є стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних за договором поставки. Верховний Суд у постанові від 07.04.2020, направляючи справу на новий розгляд вказав на те, що апеляційний господарський суд під час розгляду справи належним чином не з`ясував момент, з якого зобов`язання відповідача згідно з умовами договору цесії є порушеним, а позивач набуває права на нарахування неустойки, інфляційних і 3% річних, виходячи з дати пред`явлення позивачем вимоги відповідачеві, зокрема отримання відповідачем зазначеного поштового відправлення. 

78. У зазначених справах вирішувалося питання щодо застосування ст. 625 ЦК України. 

79. Предметом позову у справі № 233/4365/18 є визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акта про проведені електронні торги. Верховний Суд у постанові від 04.07.2023 зазначив, що оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. З огляду на наведене неналежними та неефективними є відповідні дві вимоги позивача.

Тому рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсними протоколу й акта про проведені електронні торги слід змінити у мотивувальних частинах, виклавши їх у редакції цієї постанови. Вимогу про визнання недійсними електронних торгів суд може інтерпретувати як позов про визнання недійсним відповідного договору купівлі-продажу. Проте ця вимога лише за певних умов може бути ефективним способом захисту, наприклад, тоді, якщо позивачем і відповідачем є продавець і покупець за договором купівлі-продажу.

80. Правовідносини у зазначеній справі не є подібними з правовідносинами у справі, що розглядається.

81.  Предметом позову у справі № 202/1954/23 є стягнення заборгованості за договором позики. Верховний Суд у постанові від 18.10.2024, направляючи справу на новий розгляд вказав на те, що виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що позивачем не заявлялось вимог про стягнення заборгованості на дату ухвалення судового рішення, не з`ясував чи є підстави для виходу за межі позовних вимог, зокрема, чи оспорював відповідач порядок визначення грошового еквіваленту стягненої суми основного боргу в іноземній валюті, заявлений позивачем станом на день подання позову, чи суперечить такий порядок вимогам закону або умовам укладеного між сторонами договору; апеляційний суд не врахував, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин); формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача; сума боргу, з урахуванням умов договору та положень статті 533 ЦК України, підлягає стягненню в межах позовних вимог.

82. Предметом позову у справі № 902/560/20 є банкрутство. Верховний Суд у постанові від 11.06.2025 надав відповідь щодо пред`явлення кредиторських вимог за договором поруки у разі відкриття провадження у справі про банкрутство щодо особи - поручителя та вказав, що оскільки договір поруки як акцесорне зобов`язання прямо залежить від основного договору та його умов і спрямований на стимулювання належного виконання основного зобов`язання, тому саме по собі відкриття провадження у справі про банкрутство щодо особи - поручителя не є безумовною підставою для пред`явлення до нього кредиторських вимог за договором поруки, якщо строк виконання за основним зобов`язанням не є таким, що настав, і таке звернення прямо не передбачено законом або умовами договору.

83. Правовідносини у зазначеній справі не є подібними з правовідносинами у справі, що розглядається.

84.  З огляду на вищевикладене, Суд, проаналізувавши зміст судових рішень у зазначених справах вказує, що деякі справи є схожими за предметом спору, та матеріально правовим регулюванням, водночас, у вказаних справах судові рішення приймались, виходячи з встановлених судами обставин справи та наданих сторонами на їх підтвердження доказах.

85. Верховний Суд наголошує, що цитування скаржником витягів з окремих висновків, наведених у вказаних вище постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

86. Верховним судом відхиляються посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2022 № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 з огляду на те, що Конституційний Суд України зазначив, що встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

87. Крім того, Верховний Суд бере до уваги, що пред`явлення кредитором вимоги, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, не є тотожним направленню кредитором боржнику претензії з метою досудового врегулювання спору.

88. Також скаржник вказує на відсутність висновку Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах у частині щодо застосування ч. 2 ст. 530 ЦК України, стосовно можливості ухвалення судом рішення про задоволення позову у разі, якщо строк виконання зобов?язання настав вже після відкриття провадження у справі.

89. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 

90. Положення цієї статті спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

91.  Тобто Верховний Суд тлумачить норму права та, як наслідок, формує узагальнений висновок її застосування, вказує, що судам попередніх інстанцій потрібно враховувати, якщо правовідносини сторін регулюються відповідною нормою права, в іншому випадку - які обставини слід встановити для можливості її застосування саме в певній категорії правовідносин, однак не у справі з конкретним предметом спору, оскільки правильність застосування судами нижчих інстанцій норми права у справі з конкретним предметом позову (з урахуванням висновків суду касаційної інстанції) залежить від встановлених фактичних обставин у ній, порядок встановлення яких не є типовим і здійснюється насамперед на підставі позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію у відповідній справі.

92.  У разі подання скарги з підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, Верховний Суд насамперед з`ясовує відсутність висновку щодо питання застосування норми права у певній категорії правовідносин, надалі - досліджує наявність / відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій, зокрема, норм матеріального права з урахуванням уже встановлених у певній справі обставин на підставі оцінених судами доказів, адже не має права виходити за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, унормованих статтею 300 ГПК України.

93. Оскільки судами попередніх інстанцій правильно застосовано ч. 2 ст. 530 ЦК України, з урахуванням приписів п. 3, 4 договору поруки, у Верховного Суду відсутні підстави для надання висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

94. Частинами 1, 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

95. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

96. Згідно з положеннями ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

97. За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, касаційна скарга - залишається без задоволення.

Розподіл судових витрат

98. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судовий збір у порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 та рішення господарського суду Київської області від 22.09.2025 у справі № 911/1916/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

О.А. Кролевець