ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 726/736/25
провадження № 51-4826км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргузахисника 
ОСОБА_6 на вирок Чернівецького апеляційного суду від 19 листопада 
2025 року у кримінальному провадженні стосовно 

ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 
ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 29 вересня 
2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено до покарання:

- за ч. 2 ст. 342 КК - на строк 3 роки; 
- за ч. 1 ст. 345 КК - на строк 2 роки; 
- за ч. 2 ст. 345 КК - на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточне покарання визначено за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 7 місяців та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу. 

Вирішено питання щодо долі речових доказів і процесуальних витрат.

Згідно з вироком, 21 січня 2025 року о 08:00 старший лейтенант поліції ОСОБА_8 та старший сержант поліції ОСОБА_9 заступили на денне чергування з патрулювання м. Чернівцях у складі екіпажу «Сатурн 120» на автомобілі марки «Тоуоtа Ргіus», номерний знак НОМЕР_1 .

Перебуваючи на патрулюванні, приблизно о 12:20 на вул. Коломийській у м.Чернівцях працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виявили автомобіль марки ВАЗ-21063, номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в напрямку вул. Галицький Шлях із несправною лампою лівого габариту.

Враховуючи наявність у діях водія порушень вимог п. 31.4.3 Правил дорожнього руху та очевидні ознаки технічної несправності автомобіля, працівники поліції увімкнувши проблискові маячки червоного та синього кольору, а також спеціальний звуковий сигнал, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зупинили зазначений автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , поблизу буд. № 2-А на вул. Коломийській у м. Чернівці.

Підійшовши до автомобіля зі сторони водійських дверей, працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перевірили документи ОСОБА_7 та у зв`язку з порушенням останнім правил військового обліку, повідомили про необхідність його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію».

Однак ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що перед ним працівники поліції, які перебували у форменому одязі та при виконанні службових обов`язків, поводячи себе зухвало й агресивно, виражаючи демонстративно до них явну неповагу, ігноруючи їх законні вимоги, перебуваючи на водійському місці автомобіля, привів в дію мотор автомобіля та, перемикнувши селектор перемикання швидкостей у положення руху заднього ходу, розпочав рух автомобіля заднім ходом у напрямку службового автомобіля працівників поліції, внаслідок чого допустив із ним зіткнення.

Такі його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 342 КК як опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків.

Далі цього ж дня о 12:20 ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК, здійснюючи активні дії, спрямовані на перешкоджання (протидію) виконанню поліцейськими повноважень щодо його притягнення до адміністративної відповідальності, не реагуючи на вимоги про припинення протиправної поведінки, переслідуючи мету спричинення поліцейським тілесних ушкоджень, дістав із салону автомобіля пластикову пляшку об`ємом 1 л зі вмістом легкозаймистої речовини жовтого кольору з характерним запахом бензину і, здійснюючи фізичну протидію, умисно розлив її вміст на працівників поліції та на себе. Після цього дістав із кишені власної куртки запальничку і здійснив підпал легкозаймистої речовини з розповсюдженням вогню на працівників поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді опіків ділянок 1-2 ступенів тильної поверхні 3-го пальця проксимальної фаланги правої китиці; тильної поверхні проксимальної фаланги 4-го пальця правої китиці, тильної поверхні дистальної фаланги 5-го пальця правої китиці, які згідно з висновком експерта від 22 січня 2025 року 
№ 32-екс належать до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, а ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді опіків 1 ступеня тильної поверхні лівої китиці в проєкції дистального кінця 3-ї п`ясткової кістки, які за висновком експерта від 22 січня 2025 року належать до легких тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК як умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Крім того, ОСОБА_7 , вперто не бажаючи припинити свої протиправні дії, о 12:22, перебуваючи поблизу будинку № 2-А на вул. Коломийській в м. Чернівцях, поводячи себе агресивно, виражаючи демонстративну явну неповагу до працівників поліції, дістав із салону автомобіля металевий ланцюг та почав висловлювати їм погрози застосування насильства Така його зухвала поведінка створювала реальність виконання ним висловлених погроз.

Скориставшись тим, що працівники поліції для забезпечення власної безпеки відійшли в сторону, ОСОБА_7 сів до салону свого автомобіля та покинув місце вчинення правопорушення.

Далі, працівники поліції ОСОБА_8 і ОСОБА_9 переслідуючи на службовому транспортному засобі, автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , зупинили його на території автомобільного ринку на вул. Коломийській, 15-А в м. Чернівцях. У ході спроби затримання ОСОБА_7 вийшов з автомобіля з металевим ланцюгом у правій руці й, висловлюючись нецензурною лайкою, знову погрожував вказаним працівникам поліції заподіянням ударів у разі наближення їх до нього та, враховуючи попереднє застосування до них насильства, створював реальність здійснення висловлених погроз.

Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 345 КК як погроза насильством щодо працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Чернівецький апеляційний суд 19 листопада 2025 року скасував вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання і постановив свій, яким призначив засудженому покарання у виді обмеження волі: 
- за ч. 2 ст. 342 КК - на строк 1 рік; 
- за ч. 1 ст. 345 КК - на строк 1 рік 6 місяців; 
- за ч. 2 ст. 345 КК - на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточне покарання призначено за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на передбачену ст. 67 КК обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з виконанням потерпілим службового або громадського обов`язку.

У решті вирок місцевого суду залишено без змін. 

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності винуватості підзахисного, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить Верховний Суд змінити вирок суду апеляційної інстанції і звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК. 

Вважає, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 50, 65 КК, оскільки суд не врахував низки обставин, які мають значення для можливості застосування інституту звільнення від призначеного покарання. 

Так, обґрунтовуючи свою позицію, захисник вказує, що апеляційний суд не повною мірою врахував факт щирого каяття ОСОБА_7 , його ставлення до скоєного, поведінку після скоєного, те, що він жалкує про вчинене, негативно оцінює свої дії, бажає виправити ситуацію, яка склалася, відсутність обставин, що обтяжують покарання. 

Також, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, користується авторитетом серед мешканців громади, оскільки неодноразово обирався депутатом до місцевої ради, на цей час є чинним депутатом Магалянської сільської ради, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце проживання, де мешкає з родиною, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває.

Крім того, захисник посилається на звернення, яке надійшло до Верховного Суду від ГО «ПРИВИДИ БУКОВИНСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ ЧЕРНІВЦІ», в якому надана характеристика ОСОБА_7 , згідно з якою він бере активну участь у волонтерському русі для здійснення та підтримки Збройних Сил України й інших оборонних підрозділів. Під час перебування у цій громадській організації зарекомендував себе виключно з позитивної сторони.

Крім того, захисник указує на те, що всупереч положенням ст. 404 КПК апеляційний суд повторно не дослідив обставин кримінального провадження, дав неправильну оцінку доказам, на які посилався прокурор, безпідставно задовольнив його вимоги й ухвалив свій вирок, яким встановив, що застосування приписів ст. 75 КК суперечить вимогам закону.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

Захисник та засуджений просили задовольнити касаційну скаргу, застосувати до ОСОБА_7 приписи ст. 75 КК. 

Прокурор пропонував касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, 
а рішення суду апеляційної інстанції - без зміни. 

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника, засудженого і прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок судів про доведеність винуватості та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_7 у касаційній скарзі не оспорюються.

У касаційній скарзі захисник вказує на те, що апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження, порушив вимоги ст. 404 КПК, однак доводи про це є необґрунтованими, оскільки згідно з оскаржуваним рішенням суд керувався лише тими обставинами, що вже були встановлені й мали за своєю суттю очевидний характер. Даних, які свідчать, що апеляційний суд вийшов за межі апеляційної скарги прокурора, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено. 

Доводи касаційної скарги проте, що апеляційний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а призначене ОСОБА_7 покарання, яке належить відбувати реально, без можливості застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі 
ст. 75 КК, не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень й особі засудженого через суворість, колегія суддів уважає безпідставними.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. З огляду на принципи співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні бути враховані обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави 
й суспільства.

За частиною 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків, передбачених цією статтею, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 

Функція суду щодо вибору форми відбування покарання за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення або кримінальних правопорушень, даних про особу винного й інших обставин. Зваживши на сукупність обставин, суд з урахуванням положень, зокрема, ст. 75 КК, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнення особи від відбування призначеного покарання.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження Верховний Суд установив, що Чернівецький апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою представника публічного обвинувачення, не погодився з такою формою відбування покарання, як звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, скасував вирок й ухвалив свій.

Так, апеляційний суд, зваживши на обставини, на які посилався суд першої інстанції зробив висновок, що рішення про застосування інституту звільнення від призначеного покарання прийнято без достатнього урахування тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу засудженого, який не працює, вчинив умисні кримінальні правопорушення проти авторитету органів державної влади, з особливою зухвалістю та агресією стосовно працівників поліції, оскільки їхня роль поширюється на захист конституційного ладу, територіальної цілісності й боротьби зі злочинністю під час надзвичайних ситуацій, тим паче в період введення на території України воєнного стану внаслідок протидії збройній агресії російської федерації, що в сукупності з викладеним вище свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчинених кримінально караних дій.

Отже, на переконання апеляційного суду, сукупність наведених вище обставин вказує на те, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК не відповідає принципу невідворотності покарання і суперечить його меті, адже призводить до почуття безкарності, а тому виправлення засудженого неможливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду та вважає, що суд призначив ОСОБА_7 покарання наближене до мінімальних меж санкції інкримінованих кримінальних правопорушень, й обґрунтовано визначив остаточне покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке відповідає вимогам закону, за видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, і таким, що не суперечить ст. 65 цього Кодексу. 

Це покарання з огляду на положення ст. 50 КК узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність і принципами співмірності та індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу, та є справедливим з урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження. 

Підстав уважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через його суворість, про що вказано в касаційній скарзі, не вбачається. Апеляційний суд достатньою мірою врахував комплекс обставин, які за законом мають правове значення під час визначення виду й розміру покарання та форми його відбування, у тому числі на які зроблено посилання в касаційній скарзі.

Характеристика засудженого, надана ГО «ПРИВИДИ БУКОВИНСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ ЧЕРНІВЦІ», у сукупності зі встановленими обставинами кримінального провадження та іншими даними, які мають за законом правове значення для визначення форми відбування покарання, не є вирішальною для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК.

Таким чином, зваживши на конкретні обставини цієї справи, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, призначаючи покарання 
ОСОБА_7 , діяв у межах дискреційних повноважень та не порушив загальних засад призначення покарання, установлених кримінальним законом.

Будь-яких інших переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків, 
справедливість обраного ОСОБА_7 заходу примусу, у касаційній скарзі не наведено. Вирок апеляційного суду відповідає приписам статей 370, 420 КПК і містить достатні мотиви, з яких суд виходив, ухвалюючи рішення.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність 
та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які би були підставами для зміни оскаржуваного судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене касаційна скарга захисника ОСОБА_6 з підстав наведених у ній, задоволенню не підлягає. 

Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 

ухвалив:

ВирокЧернівецького апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3