ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року
м. Київ

справа № 199/6941/20
провадження № 61-18387св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузякова Олександра Володимировича на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська
від 23 травня 2023 року у складі судді Богун О. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у складі колегії суддів Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення кадастрової межі та знесення будівель.

Короткий зміст позовних вимог 

У жовтні 2020 року  ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відновлення кадастрової межі та знесення будівель.

В обґрунтування позову вказувала на те, що 17 липня 1996 року, згідно з рішенням Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 28 їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,056 га в садовому товаристві «Озерне» (далі - СТ «Озерне») для садівництва.

03 серпня 1996 року на виконання рішення Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 17 липня 1996 року № 28 комісія відділу земельних ресурсів Дніпропетровського району за участі позивача і суміжних землекористувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановила межі земельної ділянки позивача в натурі, за результатами чого складено акт та план-креслення земельної ділянки із зазначенням її розмірів.

28 січня 1997 року на підставі рішення Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 28 позивач отримала державний акт на право приватної власності на землю, згідно з яким земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,056 га, що розташована в СТ «Озерне», передана їй у приватну власність, для ведення садівництва.

З 2016 року правонаступником СТ «Озерне» є обслуговуючий кооператив «Садове товариство «Озерне» (далі - ОК «СТ «Озерне»).

На момент передачі позивачу у приватну власність земельної ділянки № НОМЕР_1 в ОК «СТ «Озерне», на межі з суміжною земельною ділянкою № НОМЕР_2 , був розташований одноповерховий садовий будинок відповідача, одна із стін якого побудована на території земельної ділянки № НОМЕР_1 .

У зв`язку з тим, що будинок АДРЕСА_1 , який належить відповідачу частково знаходився на земельній ділянці позивача, комісія відділу земельних ресурсів Дніпропетровського району при встановлені меж земельної ділянки АДРЕСА_2 в натурі, яке відбулося 03 серпня 1997 року, межу між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 встановила в сторону земельної ділянки відповідача, на відстані 0,19 м від кута будинку відповідача, з зовнішньої сторони стіни, яка є перпендикулярною до стіни, що проходить по земельній ділянці позивача.

З грудня 2013 року власником земельної ділянки № НОМЕР_2 в СТ «Озерне» стала ОСОБА_2

Факт захоплення відповідачем частини земельної ділянки № НОМЕР_1 ОК «СТ «Озерне», яка належить позивачу на праві приватної власності, і яку відповідач використала під будівництво свого будинку АДРЕСА_1 , підтверджується наданим Головним архітектурно-планувальним управлінням служби містобудівного кадастру Дніпровської міської ради кресленням від 03 квітня 2019 року № 22875.

У зв`язку з зазначеним земельна ділянка АДРЕСА_2 знаходиться в зоні затінення будинком АДРЕСА_1 , на неї не поступає у встановлених нормах природне освітлення (відсутність інсоляції) та не відбувається її належне провітрювання.

Намагання позивача вирішити спір з відповідачем про її порушене право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю земельною ділянкою АДРЕСА_2 в позасудовий спосіб не принесли позитивного результату.

Влітку 2020 року відповідач за участю своїх родичів, з метою захоплення додаткової частини земельної ділянки АДРЕСА_2 , демонтувала елементи огорожі межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , яка з однієї сторони примикала до бокової стіни будинку АДРЕСА_1 на відстані 0,19 м у бік земельної ділянки відповідача. На ці неправомірні дії неодноразово викликалися наряди поліції, про що був складений акт № 22696, а також позивач неодноразово зверталася до Амур-Нижньодніпровського відділу поліції.

В подальшому відповідач побудувала цегляний паркан висотою 3 м, перенісши межу між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 на 0,19 м в сторону земельної ділянки позивача.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд:

- зобов`язати ОСОБА_2 відновити кадастрову межу між земельною ділянкою АДРЕСА_2 , кадастровий номер 1210100000:01:695:0463, за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та земельною ділянкою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1210100000:01:695:0531, за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 знести (демонтувати) буд. АДРЕСА_1 , який частково знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 знести (демонтувати) цегляний паркан, який побудовано на земельній ділянці АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 знести (демонтувати) цегляний паркан між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 до висоти не вище 2 м.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 23 травня 2023 року, яке залишив без змін Дніпровський апеляційний суд постановою від 21 листопада 2023 року, у задоволенні позову відмовив.

Рішення, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, суд першої інстанції, мотивував тим, що відповідно до висновків судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи не існує порушення кадастрової межі між земельною ділянкою АДРЕСА_2 , яка є власністю  ОСОБА_1 та земельною ділянкою АДРЕСА_1 , яка є власністю відповідача ОСОБА_2 , відповідно до правовстановлюючих документів та документів з землеустрою на ці земельні ділянки. Відстань відносно фактичної межі землекористування, якою є цегляний паркан та стіна буд. АДРЕСА_1 та кадастрової межі земельної ділянки № НОМЕР_1 становить 0,54 м; 0,34 м. Тобто при будівництві буд. АДРЕСА_1 є порушення ДБН, які виразились у тому, що будинок збудований на відстані менше 1 м до межі земельної ділянки, але в межах кадастрової межі земельної ділянки АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кузяков О. В. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на вказані судові рішення у цій справі.

В касаційній скарзі заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 
389 ЦПК України та просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 16 січня 2024 року відкрив касаційне провадження у даній справі, витребував її з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

15 березня 2024 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Представник заявника посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18, від 10 квітня 2020 року у справі 
№ 344/4319/16-а та від 22 червня 2023 року у справі № 592/16491/18.

Суди неправильно надали оцінку результатам проведеної експертизи, згідно з якою встановлено зведення капітальних споруд відповідачем частково на земельній ділянці позивача.При проведенні експертизи також враховано результати топографо-геодезичних вишукувань, за результатами якого створено зведений план. Цей план містить позначки кадастрових меж земельних ділянок, меж земельних ділянок за правовстановлюючими документами та позначення накладення земельних ділянок одна на іншу, і головне - визначено площу земельної ділянки позивача, яка захоплена спорудами відповідача.

Доводи інших учасників справи

Від іншого учасника справи відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи

Суд установив, що 17 липня 1996 року, згідно з рішенням Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 28 передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,056 га в СТ «Озерне» для садівництва та догляду за будинком.

03 серпня 1996 року на виконання рішення Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району від 17 липня 1996 року № 28 комісія відділу земельних ресурсів Дніпропетровського району за участі позивача і суміжних землекористувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановила межі земельної ділянки позивача в натурі, за результатами чого складено акт та план-креслення земельної ділянки із зазначенням її розмірів.

28 січня 1997 року на підставі рішення Кіровської селищної ради народних депутатів № 28 позивач отримала державний акт на право приватної власності на землю, згідно з яким земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,056 га, що розташована в СТ «Озерне», передана їй у приватну власність, для ведення садівництва.

11 липня 2001 року постановою Верховної Ради України № 2641-III до земель м. Дніпропетровська включені землі, що знаходилися в підпорядкуванні Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, в тому числі землі СТ «Озерне».

В результаті зміни адміністративного кордону м. Дніпропетровська, з 2001 року СТ «Озерне», а з 2016 року його правонаступник - ОК «СТ «Озерне», територіально знаходиться в межах Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро.

Відповідно до висновку експерта у технічному звіті міститься акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 07 жовтня 2011 року, де є, в тому числі, підпис суміжного землекористувача ОСОБА_6 .

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру, сформованим 02 серпня 2013 року № HB-1200528652013 земельна ділянка позивача має площу 0,056 га, цільове призначення - для садівництва, державна реєстрація земельної ділянки проведена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - 22 серпня 2012 pоку. Кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:01:695:0463.

Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, що є додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02 серпня 2013 року № HB-1200528652013 розміри земельної ділянки співпадають із розмірами, що містяться на плані земельної ділянки М 1:500 технічного звіту з геодезичних робіт щодо відновлення меж земельної ділянки (в натурі) на місцевості для садівництва за адресою: ділянка АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_7 , виготовленого ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція», 2011 року.

На зазначеній земельній ділянці згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27 січня 2009 року розміщений садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 60 кв. м, за адресою: буд. АДРЕСА_2 .

Відповідно до технічного паспорта на садовий (дачний) будинок № НОМЕР_1 в СТ «Озерне», виготовленого КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 21 жовтня 2008 року загальна площа земельної ділянки становить 560 кв. м, на земельній ділянці розміщені: А - садовий будинок; а - прибудова; Б - вбиральня; В - сарай; К - колодязь; № 1-2 - огорожа.

Відповідно до плану земельної ділянки, що передається у приватну власність громадянину ОСОБА_4 . М 1:500 на території СТ «Озерне» Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області (на виконання рішення Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району від 17 липня 1996 року № 28) загальна площа земельної ділянки становить 0,060 га, в тому числі багаторічних насаджень - 0,052 га, під забудовою - 0,008га.

За змістом пункту 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затвердженого Держкоммістобудування 17 квітня 1992 року № 44 передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Згідно з пунктом 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 квітня 2019 року № 104 передбачено, що при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель та територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В. 1.1-25.

Відповідно до виготовленої документації із землеустрою, рішення Кіровської селищної ради народних депутатів від 17 липня 1996 року № 28 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» ОСОБА_4 був виданий державний акт на право приватної власності на землю серія ДП Дн 012385 від 28 січня 1997 року, площею 0,060 га для ведення садівництва, що розташована на території СТ «Озерне» Кіровської селищної ради. Номер ділянки не зазначений.

Згідно плану земельної ділянки М 1:500 технічного звіту з геодезичних робіт щодо відновлення меж земельної ділянки (в натурі) на місцевості для садівництва за адресою: ділянка № НОМЕР_2 , АНД район, ОК «СТ «Озерне», м. Дніпропетровськ, гр. ОСОБА_2 (на померлого ОСОБА_4 ), виготовленого ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція» у 2012 році, земельна ділянка має наступні розміри:

від А до Б (від т. 2 до т. 3) - 29,82 м (раніше від А до Б - 30 м) - менше на 0,18 м; від Б до В (від т. 3 до т. 4) - 20, 58 м (раніше від Б до В - 20 м) - більше на 0,58 м;
від В до Г (від т. 4 до т. 1) - 29,37 м (раніше від В до Г - 30 м) - менше на 0,63 м;
від Г до А (від т. 1 до т. 2) - 19,96 м (раніше від Г до А - 20 м) - менше на 0,04 м.

На плані земельної ділянки М 1:500 відображена будівля, яка тільки частково проходить по межі. Відстань від будівлі до межі не відображена.

У технічному звіті міститься акт відновлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 (на померлого ОСОБА_4 ) від 16 жовтня 2012 року, де є в тому числі, підпис суміжного землекористувача - ОСОБА_7 .

Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, що є додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 жовтня 2013 року № НВ-1200802652013 розміри земельної ділянки співпадають із розмірами, що містяться на плані земельної ділянки М 1:500 технічного звіту з геодезичних робіт щодо відновлення меж земельної ділянки (в натурі) на місцевості для садівництва за адресою: ділянка АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 (на померлого ОСОБА_4 ) виготовленому ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція», 2012 року.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованою 13 січня 2021 року, належна відповідачу земельна ділянка № НОМЕР_2 має площу 0,060 га, для індивідуального садівництва, адреса: АДРЕСА_6, кадастровий номер 1210100000:01:695:0531. Дата державної реєстрації - 25 грудня 2013 року, підстава - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 5786, видане 25 грудня 2013 року, власник ОСОБА_2 .

За результатами проведення топографо-геодезичних робіт на дослідження наданий зведений план (збірний кадастровий план) на земельні ділянки за адресою: ОК «СТ «Озерне» АДРЕСА_5 , з прив`язками меж до будівель та споруд М 1:200, який міститься в матеріалах топографо-геодезичних вишукувань, 2021 року на якому відображено:

- червоною пунктирною лінією - кадастрові межі земельних ділянок з кадастровими номерами 1210100000:01:695:0463 та 1210100000:01:695:0531;

- чорним кольором - фактичні межі земельних ділянок з кадастровими номерами 1210100000:01:695:0463 та 1210100000:01:695:0531;

- синім кольором - площа накладання земельної ділянки № НОМЕР_1 на земельну ділянку № НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 не користується частиною земельної ділянки ОК «СТ «Озерне» № НОМЕР_2 з кадастровим номером 1210100000:01:695:0531 зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_7 ОК «СТ «Озерне» № НОМЕР_1 з кадастровим номером 1210100000:01:695:0463:

- відстань відносно фактичної межі землекористування, якою є цегляний паркан та стіна будинку АДРЕСА_1 з кадастровим номером 1210100000:01:695:0531 та кадастрової межі земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:695:0463 становить 0,54 м; 0,34 м.

- відстань відносно фактичної межі землекористування, якою є цегляний паркан та стіна будинку АДРЕСА_1 з кадастровим номером 1210100000:01:695:0531 та межі земельної ділянки № НОМЕР_1 згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія ДП Дн 012401 від 28 січня 1997 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № Кр 264 ( ОСОБА_8 ) та державним актом на право приватної власності на землю серія ДП Дн 012385 від 28 січня 1997 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № Кр 248 ( ОСОБА_4 ) становить 0,65 м; 0,39 м.

ОСОБА_7 не користується частиною земельної ділянки ОК «СТ «Озерне» № НОМЕР_1 з кадастровим номером 1210100000:01:695:0463 зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 ОК «СТ «Озерне» № НОМЕР_2 з кадастровим номером 1210100000:01:695:0531:

- відстань відносно фактичної межі землекористування, якою є цегляний паркан, сітка рабиця та стіна будинку АДРЕСА_1 з кадастровим номером 1210100000:01:695:0531 та кадастрової межі земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:695:0463 становить 0,22 м; 0,07 м; 0,04 м.

- відстань відносно фактичної межі землекористування, якою є цегляний паркан, сітка рабиця та стіна будинку АДРЕСА_1 з кадастровим номером 1210100000:01:695:0531 та межі земельної ділянки № НОМЕР_1 згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія ДП Дн 012401 від 28 січня 1997 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № Кр 264 ( ОСОБА_8 ) та державного акта на право приватної власності на землю серія ДП Дн 012385 від 28 січня 1997 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № Кр 248 ( ОСОБА_4 ) становить 0,33 м; 0,27 м; 0,36 м.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з статтею 15 ЦК України об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У частинах першій та другій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно з частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, за яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За правилами статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставою для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. Таким чином, відповідачем за негаторним позовом є лише та особа, яка перешкоджає позивачу у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю, а підставою мають бути посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Отже, право власності як абсолютне право має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення.

Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 701/638/22.

Суд першої інстанції призначив комплексну судову земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, відповідно до висновків якої, не існує порушення кадастрової межі між земельною ділянкою № НОМЕР_1 , яка є власністю ОСОБА_1 та земельною ділянкою АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_9 , відповідно до правовстановлюючих документів та документів з землеустрою на ці земельні ділянки (т. 2 а. с. 36, 37).

Відстань відносно фактичної межі землекористування, якою є цегляний паркан та стіна буд. АДРЕСА_1 та кадастрової межі земельної ділянки № 90 становить 0,54 м; 0,34 м.

Отже суди встановили, що при будівництві буд. АДРЕСА_1 є порушення ДБН, які полягають у тому, що будинок збудований на відстані менше 1 м до межі земельної ділянки (0,54 м; 0,34 м), проте в межах кадастрової межі земельної ділянки № НОМЕР_2 .

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її право порушене відповідачем, а також доказів, які б беззаперечно вказували на знаходження на її земельній ділянці будинку відповідача, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що суди неправильно надали оцінку результатам проведеної експертизи є безпідставними, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій належним чином оцінивши доводи та надані сторонами докази, в тому числі зазначений висновок експертизи, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушення прав ОСОБА_1 відповідачем у спірних правовідносинах. 
При цьому, доводи, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання касаційної скарги на застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18, від 10 квітня 2020 року у справі 
№ 344/4319/16-а та від 22 червня 2023 року у справі № 592/16491/18колегія суддів відхиляє, оскільки такі зводяться до незгоди заявника з висновками судів щодо встановлення обставин справи та оцінкою ним доказів. Висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують зроблені у справі висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.

Щодо заяви про заміну сторони її правонаступником

У березні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кузяков О. В. подав до Верховного Суду заяву, в якій просить замінити сторону позивача - ОСОБА_1 правонаступником - ОСОБА_10 , у зв`язку з відчуженням будинку АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_10 .

Вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки в суду касаційної інстанції відсутні відомості про наявність у ОСОБА_10 волевиявлення бути залученою до участі у цій справі як правонаступника ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення повинен вирішити питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції; про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузякова Олександра Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	А. І. Грушицький  І. В. Литвиненко  Є. В. Петров