ОКРЕМА ДУМКА
суддів М. В. Мазура, О. О. Банаська, С. Ю. Мартєва, К. М. Пількова, І. В. Ткача
до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2026 року
справа № 990/449/24
провадження № 11-429заі25
Суть справи 

1. Позивач в межах встановленого законом строку 29 серпня 2025 року подав до суду позов, оскарживши рішення ВККС від 11 серпня 2025 року № 151/зп-25 в частині недопуску позивача до третього етапу кваліфікаційного іспиту - тестування когнітивних здібностей кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого адміністративного суду, що успішно склали тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації місцевого адміністративного суду і набрали прохідний бал.
2. Касаційний адміністративний суд ухвалою від 03 вересня 2025 року позовну заяву залишив без руху з наданням строку для усунення недоліків, а ухвалою від 22 вересня 2025 року - повернув через те, що недоліки не були усунуті вчасно. 
3. Після цього позивач 26 вересня 2025 року повторно звернувся до суду з тим самим позовом і одночасно подав клопотання про поновлення строку звернення до суду. 
4. Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку, позивач посилався на те, що своєчасному усуненню недоліків первинної позовної заяви перешкодили конкретні життєві обставини: наприкінці серпня - на початку вересня 2025 року його було призначено на нові посади в ГУ ДПС у Закарпатській області, у зв`язку з чим він переїхав до Ужгорода; до 16 вересня 2025 року не мав належно облаштованого місця проживання; до 17 вересня 2025 року, за його твердженням, не мав фактичного доступу до інтернету, а на робочому місці інтернет був доступний лише для службового користування; саме 17 вересня 2025 року він уперше отримав реальну можливість ознайомитися з ухвалою про залишення позову без руху і того ж дня подав заяву про усунення недоліків через підсистему «Електронний суд». Однак суд ухвалою від 22 вересня 2025 року повернув позовну заяву у зв`язку з тим, що в межах встановленого судом строку позивач недоліків позовної заяви не усунув, при цьому суд зазначив, що надана позивачем 17 вересня 2025 року заява про усунення недоліків позовної заяви не може вважатись належним доказом виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, оскільки така заява подана до суду після закінчення встановленого судом строку для усунення недоліків.
5. Оскаржуваної ухвалою від 06 листопада 2025 року суд першої інстанції залишив позовну заяву без розгляду. Суд виходив із того, що позов подано після спливу встановленого КАС України строку звернення до адміністративного суду, а наведені позивачем підстави для його поновлення не є поважними.
6. Обґрунтовуючи такий висновок, суд першої інстанції зазначив, що обставини, на які посилався позивач, стосуються причин несвоєчасного усунення недоліків первинної позовної заяви, а не причин пропуску строку звернення до суду з повторно поданим позовом. На думку суду, ці обставини втратили актуальність на момент повторного звернення до суду і тому не могли бути визнані достатніми та переконливими підставами для поновлення строку. Крім того, суд зауважив, що позивач не оскаржив ухвалу про повернення первинної позовної заяви, а також не надав переконливих доказів існування об`єктивних і непереборних перешкод, які унеможливлювали б своєчасне звернення до суду через підсистему «Електронний суд», з огляду на те, що він був належно зареєстрованим і досвідченим її користувачем. Інших поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, підтверджених належними доказами, суд не встановив.
7. Велика Палата Верховного Суду визнала наведені висновки суду першої інстанції законними й обґрунтованими, у зв`язку із чим залишила це судове рішення без змін. 
Мотиви окремої думки 

8. На жаль ми не можемо погодитись із такими висновками Великої Палати, з наступних міркувань.
9. Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
10. За ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
11. Отже, застосування процесуальних норм не може бути самоціллю і має здійснюватися таким чином, щоб не створювати надмірних та невиправданих перешкод у реалізації права особи на доступ до суду. 
12. Згідно із ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє особу права на повторне звернення до адміністративного суду, а відповідно до ч. 1 ст. 121 цього Кодексу пропущений процесуальний строк може бути поновлено, якщо суд визнає причини його пропуску поважними. 
13. Таким чином, сам Кодекс передбачає процесуальний механізм, який дає змогу уникнути надмірно суворих наслідків у тих випадках, коли особа, попри пропуск строку, виявила належну зацікавленість у судовому захисті та вчинила всі розумно можливі дії для звернення до суду.
14. На наше переконання, у цій справі оцінка причин пропуску строку звернення до суду була надто формальною і не врахувала реальної процесуальної поведінки позивача в цілому. 
15. Суди зосередилися лише на тому, що повторний позов було подано після спливу місячного строку, встановленого ч. 8 ст. 122 КАС України. Однак суд першої інстанції не надав належного значення конкретним обставинам цієї справи, а саме, що первинно позивач звернувся до суду 29 серпня 2025 року, тобто в межах строку, прямо встановленого законом. Важливо й те, що 17 вересня 2025 року, хоча і зі спливом встановленого ухвалою суду строку на усунення недоліків, однак ще до постановлення ухвали про повернення позовної заяви від 22 вересня 2025 року, позивач подав заяву про усунення недоліків первинного позову. 
16. Отже, його процесуальна поведінка не свідчила про бездіяльність чи втрату інтересу до справи, а навпаки - підтверджувала намір домогтися розгляду спору по суті. 
17. Крім того, після повернення первинної позовної заяви позивач звернувся до суду повторно без невиправданої затримки, а саме вже 26 вересня 2025 року, тобто фактично одразу після постановлення ухвали від 22 вересня 2025 року, одночасно подавши клопотання про поновлення строку. Така поведінка також свідчить про послідовне та добросовісне прагнення реалізувати право на доступ до суду. 
18. За цих обставин, з урахуванням процесуальної поведінки позивача, вважаємо, що відмова суду першої інстанції поновити строк на звернення до суду в цій справі призвела до наслідку, який є непропорційним в порівнянні зважливістю права на доступ до суду. 
19. Тому, на наше переконання, у цій справі існували підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду.

Судді М. В. Мазур 
О. О. Банасько 
С. Ю. Мартєв 
К. М. Пільков 
І. В. Ткач