УХВАЛА

01 квітня 2026 року 
м. Київ 

справа № 460/14203/24
адміністративне провадження № К/990/12135/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі №460/14203/24 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях, Територіального сервісного центру № 5641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального сервісного центру №5641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях та Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях щодо відмови у проведенні державної реєстрації транспортного засобу Audi A4, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 , без подання документів на підтвердження сплати акцизного податку та податку на додану вартість; 
- зобов`язати Територіальний сервісний центр № 5641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях та Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях провести державну реєстрацію транспортного засобу Audi A4, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , без подання документів на підтвердження сплати акцизного податку та податку на додану вартість. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною відмову у проведенні державної реєстрації транспортного засобу автомобіля марки Audi A4, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 .
Зобов`язано Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях та Територіальний сервісний центр №5641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях провести державну реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки Audi A4, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , без подання документів на підтвердження сплати акцизного податку та податку на додану вартість.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях задоволено.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі №460/14203/24 скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях, Територіального сервісного центру № 5641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовлено.
17 березня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі №460/14203/24. Скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржник зазначає про відсутність правового висновку Верховного Суду щодо порядку сплати митних платежів під час реєстрації транспортних засобів, які придбані на відкритому аукціоні та реалізуються державною виконавчою службою після набуття у власність держави в порядку спеціальної конфіскації у відповідності до вимог КПКУ, стало підставою для звернення позивачів до суду.
Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Проте, в порушення зазначених вимог, скаржник не указав конкретну норму права, щодо застосування якої відсутній такий висновок та не обґрунтував у чому саме полягала помилка суду апеляційної інстанцій при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Натомість доводи скаржника зводяться до посилання на перебування на розгляді Верховного Суду іншої справи №480/121/23 та до викладення обставин цієї справи. При цьому сам по собі факт відкриття касаційного провадження в іншій справі не свідчить про відсутність правового висновку Верховного Суду у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Крім того, наведені скаржником міркування щодо подібності правовідносин мають загальний характер та не містять належного аналізу застосування одних і тих самих норм права у співставних правовідносинах.
Фактично викладені у касаційній скарзі доводи спрямовані на переоцінку встановлених судами обставин справи та незгоду з наданою судами оцінкою доказів і застосуванням норм матеріального права, що виходить за межі підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що лише посилання у касаційній скарзі на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи викладене, Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Окрім цього, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року справу №420/5613/25 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.
При цьому, доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Слід зазначити, що у тексті касаційної скарги містяться посилання на те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, що за змістом відповідає підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Зокрема скаржник вказує, що відсутність остаточного, обґрунтованого та вмотивованого рішення суду у цій справі фактично позбавляє можливості скаржника користуватися своїм майном. Унаслідок прийняття суб`єктом державної реєстрації оспорюваного рішення, скаржник фактично позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Наслідки оспорюваного рішення безпосередньо впливають на можливості скаржника реалізовувати свої основоположні майнові права, що свідчить про виняткове значення цієї справи для скаржника.
Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Встановлення в КАС України виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи та гарантувати особі права на остаточне та обов`язкове судове рішення.
Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.
Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.
При цьому, Верховний Суд зазначає, що незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є передбачуваним процесом.
Проте, Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження необхідно наводити та обґрунтовувати, як виключні підстави касаційного оскарження передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України так і загальні підстави передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, 
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі №460/14203/24 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях, Територіального сервісного центру № 5641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Житомирській та Волинській областях про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур