УХВАЛА

12 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 201//10032/23
провадження № 61-1524ск26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди.
2. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
3. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року - без змін.
4. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
5. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди відмовлено.
6. У листопаді 2025 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року.
7. Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 
2025 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: зазначення підстав касаційного оскарження, відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, а також конкретизації прохальної частини касаційної скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 409 ЦПК України.
8. Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року касаційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня
2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику. 
9. Ухвала мотивована тим, що оскільки у відведений судом строк, станом 
на 02 грудня 2025 року, вимоги ухвали Верховного Суду від 18 листопада 2025 року не виконані, тому касаційна скарга підлягає визнанню неподаною та поверненню. Заявник не конкретизував підстави касаційного оскарження. 
10. 04 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 вдруге звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
11. Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та підлягає поверненню, з огляду на таке.
12. Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
13. Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
14. Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
15. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
16. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
17. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
18. Крім того аналіз положень статті 389 ЦПК України свідчить, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається норма (норми) права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
19. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої 
статті 389 ЦПК України, особа, яка подає скаргу має враховувати, що частина перша статті 411 ЦПК України в чинній редакції містить сім, а частина третя цієї статті - чотири, окремих пункти в яких викладено підстави для скасування судового рішення.
20. Отже, у разі посилання на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження, заявник має конкретизувати, які саме випадки передбачені відповідними пунктами частин першої та/або третьої 
статті 411 ЦПК України наявні, на його думку, для скасування судових рішень та обґрунтувати свої доводи.
21. Особа, яка подає касаційну скаргу, має чітко визначити та обґрунтувати одну чи декілька (якщо вони не є взаємовиключними) підстав касаційного оскарження передбачених процесуальним законом (частиною другою статті 389 ЦПК України).
22. Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
23. Водночас, у розділах касаційної скарги «Неправильне застосування Закону України «Про звернення громадян» та «Невиконання обов`язкових вказівок Верховного Суду» не зазначено конкретної норми (норм) матеріального чи процесуального права, які на думку заявника порушено судом апеляційної інстанції, а також постанови Верховного Суду, в яких викладено висновки про застосування норми права у подібних правовідносинах, які не були враховані в оскаржуваному судовому рішенні.
24. Формальне посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права не може бути оцінене Верховним Судом як таке, що відповідає підставі, визначеній пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
25. Також, у тексті касаційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду щодо: «можливості виключення звернень громадян із сфери дії Закону України «Про звернення громадян» залежно від їх змісту». 
26. Верховний Суд звертає увагу, що посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник повинен зазначити норму права, практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок виклав апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.
27. Тому таке посилання на відсутність висновку Верховного Суду без належного правового обґрунтування, суд касаційної інстанції не вважає виконанням обов`язкових вимог процесуального закону, визначених пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України, щодо зазначення у касаційній скарзі підстави (підстав), на якій (яких) така скарга подається.
28. Також заявник у касаційній скарзі посилається на частину четверту статті 411 ЦПК України, якою визначено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
29. Водночас, вказана норма не передбачає підстав касаційного оскарження судових рішень.
30. Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).
31. Оскільки особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог 
ЦПК України щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, 
тому на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню.
32. Повертаючи касаційну скаргу, Суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), та визначає, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (рішення ЄСПЛ в справах «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
33. Враховуючи, що у касаційній скарзі по суті не викладені передбачені чинним 
ЦПК України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку, скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди - повернути особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак