УХВАЛА

11 березня 2026 року
м. Київ

справа № 638/5481/21
провадження № 61-2485зно26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши заяву Харківського окружного адміністративного суду про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 26 листопада 2025 року у справі за позовом Харківського окружного адміністративного суду до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішення, свідоцтва, скасування запису про реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Харківський окружний адміністративний суд в особі виконувача обов`язків його голови Спірідонова М. О. звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діяла законний представник ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішення, свідоцтва, скасування запису про реєстрацію права власності.

Дзержинський районний суд міста Харкова рішенням від 22 грудня 2022 року позов задовольнив частково.

Визнав незаконним та скасував свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_1 , видане 26 березня 2020 року відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , скасувавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 36,5 кв. м з двох кімнат, загальною площею 102,5 кв. м за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вчинений на підставі свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 від 26 березня 2020 року.

У частині позовних вимог про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24 грудня 2020 року № 1001 суд відмовив.

Стягнув з Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , на користь Харківського окружного адміністративного суду суму судового збору в розмірі 1 513,33 грн з кожного.

Харківський апеляційний суд постановою від 26 липня 2023 року апеляційні скарги представника Харківського окружного адміністративного суду - адвоката Богомолова В. В. та Заічко О. В., яка також діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнив частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 грудня 2022 року в частині визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 , виданого 26 березня 2020 року відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зі скасуванням у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 36,5 кв. м з двох кімнат, загальною площею 102,5 кв. м. за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вчиненого на підставі свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 від 26 березня 2020 року, скасував та у задоволенні позову Харківського окружного адміністративного суду в цій частині відмовив.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 грудня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради скасував і в цій частині позов задовольнив частково.

Визнав незаконним рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 25 лютого 2020 року № 125 про виключення житлової площі в частині двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_2 зі складу службової та визнання наймачами її мешканців ОСОБА_3 зі складом сім`ї ОСОБА_3 - наймач; ОСОБА_1 - син; ОСОБА_2 - дочка.
Стягнув з Харківської міської ради на користь Харківського окружного адміністративного суду, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , суму судового збору в розмірі 2 270,00 грн у рівних частинах, з кожного з них - по 1 135,00 грн.

Верховний Суд постановою від 26 листопада 2025 року касаційні скарги ОСОБА_3 та Харківської міської ради задовольнив частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в частині визнання незаконним рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 25 лютого 2020 року № 125 та розподілу судових витрат скасував, прийняв в указаній частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині постанову Харківського апеляційного суду від 26 липня 2023 року залишив без змін.

У лютому 2026 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява Харківського окружного адміністративного суду про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 26 листопада 2025 року, у якій заявник підставою для перегляду визначив пункт 3 частини другої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18 лютого 2026 року передала заяву Харківського окружного адміністративного суду про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 26 листопада 2025 року у цій справі до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 03 березня 2026 року вказану заяву залишив без руху та встановив заявнику строк для усунення її недоліків, зокрема, заявнику потрібно було надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору та уточнену заяву із доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи.

10 березня 2026 року до Верховного Суду надійшло від Харківського окружного адміністративного суду клопотання про відстрочення сплати судового збору та продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.

Згідно із частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. 

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», частини першої статті 136 ЦПК України враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу.

Пунктом 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

За правилами частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 136 ЦПК України суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цих статей.

Відповідно до частини п`ятої статті 136 ЦПК України особа, яка заявляє клопотання про відстрочення або розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати, зобов`язана одночасно надати докази, які підтверджують наявність обставин, якими обґрунтоване таке клопотання.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

При цьому обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України, та відсутність коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Також Верховний Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21), в якій зазначено, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.

Аналіз клопотання про відстрочення сплати судового збору свідчить, що вказані обставини, не можуть вважатись достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

За таких обставин, особі, яка подала заяву, необхідно сплатити судовий збір.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене, зазначений в ухвалі Верховного Суду від 03 березня 2026 року строк для усунення недоліків слід продовжити та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 185 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Продовжити Харківському окружному адміністративному суду строк для усунення недоліків касаційної скарги, встановлений ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2026 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя 	А. І. Грушицький