ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 692/925/23
провадження № 51-3680км25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023250370000883, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2024 року за ст. 336 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі статей 75, 76 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 336 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. 
На підставі частин 1, 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2024 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. 
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період за обставин, детально викладених у вироку.
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційні скарги прокурора та захисника, змінив вирок районного суду в частині призначеного покарання, визначив вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 336 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці та на підставі статей 75, 76 КК звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік. 
Виключив з мотивувальної частини вироку посилання на визнання судом обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину повторно. 
В решті вирок суду залишив без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. 
На думку прокурора, суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 370, 419 КПК, а також правових позицій Верховного Суду, не врахував покарання, призначене ОСОБА_7 за попереднім вироком апеляційного суду від 18 липня 2024 року, та не застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню, а саме не призначив остаточне покарання на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК. 
Отже, рішення суду апеляційної інстанції є незаконним і підлягає скасуванню. 

Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Захисник заперечував проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до змісту ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, й правильність кваліфікації його дій, у касаційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються. 
При цьому в межах доводів касаційної скарги прокурора, колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційний суд при призначенні ОСОБА_7 покарання допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зокрема, як убачається з матеріалів справи, вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 336 КК до 3 років 3 місяців позбавлення волі та на підставі частин 1, 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2024 року, йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. 
За наслідками апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції ухвалою від 16 червня 2025 року змінив вирок районного суду в частині призначеного покарання і призначив ОСОБА_7 за ст. 336 КК покарання у вид позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці та на підставі статей 75, 76 КК звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік. 
Отже, із вищезазначеного вбачається, що призначаючи ОСОБА_7 покарання та приймаючи рішення про звільнення засудженого від його відбування, апеляційний суд не врахував покарання, призначене ОСОБА_7 за вироком Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2024 року ( ОСОБА_7 засуджено за ст. 336 КК до 3 років позбавлення волі та на підставі статей 75, 76 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року (справа №199/1496/17, провадження № 51-2631кмо19) сформульовано правовий висновок щодо правозастосування статей 70, 75 КК, де зазначено, що ці кримінально-правові норми не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, відносно якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.
Тому після того, коли суд призначив остаточне покарання за сукупністю всіх вчинених особою злочинів згідно з вимогами ст. 70 КК, він має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.
Отже, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції повинен був призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК і тільки після цього вирішувати питання про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак не зробив цього. Як уже було зазначено вище, прийняти вмотивоване рішення про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк в даній ситуації суд мав право тільки після призначення остаточного покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК.
Оскільки апеляційний суд, постановляючи ухвалу, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то таку ухвалу не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, як того передбачають положення ст. 370 КПК.
Таким чином, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційний суд має постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково. 
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3