ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/482/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий союз Харківщини»
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 (у складі колегії суддів: Шутенко І. А. (головуючий), Гребенюк Н. В., Слободін М. М.)
та ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.10.2025 (суддя Калантай М. В.)
за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий союз Харківщини» від 29.09.2025 на постанову державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій 
у справі № 922/482/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий союз Харківщини»
до Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів»,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Борошно «Покровське»,
про стягнення 40 600 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:
30.09.2025 ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» звернилось до Господарського суду Харківської області зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить суд:
- скасувати постанову від 24.09.2025 Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни (далі - Державний виконавець) у виконавчому провадженні № 79056168, якою зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 06.05.2020 про затвердження мирової угоди у справі № 922/482/17;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити виконавче провадження № 79056168 та вжити заходів щодо подальшого примусового виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 06.05.2020 у справі № 922/482/17.
Скарга обґрунтована тим, що приймаючи оскаржувану постанову Державний виконавець порушив гарантоване Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод право позивача на доступ до суду в контексті обов`язку держави забезпечувати виконання судових рішень, у тому числі, постановленого проти держави чи державних підприємств.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.10.2025, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2025, у задоволенні скарги ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» на дії державного виконавця відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що включення державного підприємства (єдиного майнового комплексу) до переліку об`єктів малої приватизації є безумовною підставою для зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження». Наведена норма є імперативною, а тому зобов`язує державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у визначених нею випадках. 
Не погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій, у грудні 2025 року ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права (абзац 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.10.2025 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення скарги позивача.
Касаційну скаргу обґрунтовано, зокрема тим, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень застосовано норми пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», статті 8, частини 2 статті 19, частин 1, 2 статті 55, пункту 9 частини 2 статті 129, частин 1, 2 статті 129-1 Конституції України без урахування висновку щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.06.2024 року по справі № 335/1961/23.
За доводами скаржника, судами попередніх інстанцій не враховано, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. При цьому скаржник зазначає, що в чинному законодавстві України не існує жодної норми, яка б: скасовувала обов`язковість рішення суду після набуття ним чинності у зв`язку із прийняттям рішення про приватизацію державного підприємства; забороняла державному підприємству виконувати судове рішення в добровільному порядку; вказувала на те, що борг, визнаний рішенням суду, змінюється у зв`язку із зміною власника підприємства в процесі приватизації.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.02.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 922/482/17 за касаційною скаргою ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.10.2025 з підстави, передбаченої абзацом 2 частини 2 статті 287 ГПК України. Ухвалено здійснити перегляд постанови Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 та ухвали Господарського суду Харківської області від 20.10.2025 без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» прямо зобов`язує державного виконавця зупинити провадження вчинення виконавчих дій у разі включення державного підприємства (єдиного майнового комплексу) до переліку об`єктів малої приватизації. Вважає оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 300 ГПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2).
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції у межах доводів і вимог касаційної скарги, виходить із такого.
Як встановлено судами попередніх інстанції, у лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий союз Харківщини» (далі - ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини») звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» (далі - ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів») про стягнення 40 600 000,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на невиконання відповідачем зобов`язання за договором поставки від 06.01.2016 № 0005/2, укладеним між ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Борошно «Покровське» (далі - ТОВ «Борошно «Покровське»), щодо поставки продукції (борошна пшеничного вищого сорту), у зв`язку з чим у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення отриманої від ТОВ «Борошно «Покровське» попередньої оплати у розмірі 40 600 000,00 грн, право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі договору про відступлення права вимоги від 21.11.2016 № 2-05/10.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.03.2017 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Борошно «Покровське».
Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.04.2017 позов задоволено; стягнуто з ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» на користь ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» 40 600 000,00 грн заборгованості та 240 000,00 грн судового збору.
21.04.2017 на виконання зазначеного рішення Господарським судом Харківської області видано відповідний наказ.
24.04.2020 до Господарського суду Харківської області надійшла спільна заява сторін про укладання мирової угоди, редакцію (текст) якої сторони просили суд затвердити.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.05.2020 затверджено мирову угоду у справі № 922/482/17, укладену 31.03.2020 між ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» (боржник) та ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини», за умовами якої боржник зобов`язався виплатити у повному обсязі заборгованість, зазначену в пункті 1 цієї мирової угоди, шляхом перерахування коштів щомісяця на поточний рахунок стягувача у розмірі 40 600 000,00 грн основного боргу та 240 000,00 грн судового збору рівними частинами, а саме, по 3 403 334,00 грн щомісяця - починаючи з 01.04.2021 року. Сторони визнали, що у разі невиконання боржником свого грошового зобов`язання перед стягувачем у порядку та строки, визначені пунктом 2 цієї мирової угоди, така заборгованість стягується у примусовому порядку, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».
У резолютивній частині ухвали також зазначено, що ця ухвала є виконавчим документом, який набирає чинності з моменту його прийняття, та у разі несвоєчасного та неповного виконання зобов`язаною стороною - ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» - встановлених зобов`язань по тексту цієї ухвали може бути пред`явлена до виконання у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
У зв`язку з укладенням мирової угоди ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» повернуто до суду наказ від 21.04.2017, виданий судом на примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 04.04.2017 у справі № 922/482/17 (лист від 06.05.2020 № 2-06/06 (вх. від 06.05.2020 № 10296)).
Оскільки ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» не було виконано умови мирової угоди, ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» 05.09.2025 звернулося до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про примусове виконання вищевказаної ухвали суду від 06.05.2020 у справі № 922/482/17.
10.09.2025 старшим державним виконавцем Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Завалій Е. Т. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79056168 з виконання ухвали суду від 06.05.2020 у справі № 922/482/17.
Цього ж дня, на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Завалій Е. Т. винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.
12.09.2025 державним виконавцем Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Завалій Е. Т. з метою підвищення ефективності виконання та забезпечення своєчасного, правильного, неупередженого та повного виконання рішення суду, а також недопущення порушення прав та охоронюваних законом інтересів сторін виконавчого провадження, на підставі частини 4 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
16.09.2025 Державним виконавцем винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 79056168 з примусового виконання ухвали суду від 06.05.2020 у справі № 922/482/17.
19.09.2025 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» про зупинення виконавчого провадження, у якій відповідач повідомив, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 204 єдиний майновий комплекс ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» включено до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, що відповідно до пункту 12 частини 1 статті 34 ЗУ «Про виконавче провадження» є обов`язковою підставою для зупинення вчинення виконавчих дій у рамках виконавчого провадження № 79056168.
24.09.2025 Державним виконавцем на підставі пункту 12 частини 1 статті 34 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання ухвали суду від 06.05.2020 у справі № 922/482/17, з огляду на включення боржника до Переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду, приватизацію яких розпочато в 2018-2019 роках згідно з додатком 7 до наказу Фонду державного майна України від 28.12.2019 № 1574 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році», та ураховуючи те, що станом на час винесення оскаржуваної постанови приватизацію єдиного майнового комплексу ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» не завершено.
Вважаючи неправомірними дії Державного виконавця щодо зупинення виконавчого провадження, ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» звернулось до суду з відповідною скаргою.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина 1 статті 18 ГПК України).
Відповідно до статей 326, 327 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Положеннями статей 6, 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців, регламентовано Законом України «Про виконавче провадження».
У статті 1 зазначеного Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до положень частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
За приписами частини 1 статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець є одним із учасників виконавчого провадження.
Повноваження виконавця щодо вчинення виконавчих дій наведенні у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» через визначення переліку прав та обов`язків, у частині 1 якої передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Статтею 339-1 ГПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, постановою від 24.09.2025 Державним виконавцем, з огляду на включення боржника (відповідача) до Переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду, приватизацію яких розпочато в 2018-2019 роках згідно додатку 7 до наказу Фонду державного майна України від 28.12.2019 № 1574 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році», на підставі пункту 12 частини 1 статті 34 ЗУ «Про виконавче провадження» зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання ухвали суду від 06.05.2020 у справі № 922/482/17.
Пунктом 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.
Отже, положеннями пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема, у разі включення державного підприємства (єдиного майнового комплексу) до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.
Тобто, наведена норма є імперативною, відтак зобов`язує виконавця зупинити вчинення виконавчій дій у визначених нею випадках.
Частиною 7 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 12 частини 1 статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.
Тобто, законодавець визначив строк, на який зупиняється виконавче провадження на підставі пункту 12 частини 1 статті 34 України «Про виконавче провадження» - до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.
Згідно з частиною 5 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.12.2022 у справі № 908/1525/16 зауважила, що зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного державного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника. Така мета досягається, зокрема, через зупинення виконавчого провадження про стягнення коштів із боржника, який включений до переліку підприємств, що підлягають приватизації. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що приписи пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є доступними, чіткими, однозначними, а дії держави з виконання цих приписів - передбачуваними і для позивача, і для відповідача.
У постановах від 12.08.2021 у справі № 908/4782/15, від 05.07.2021 у справі № 910/2644/20, від 14.04.2021 у справі № 923/566/20, від 10.11.2020 у справі № 910/5812/19, від 20.10.2020 у справі № 910/7300/19, 06.12.2023 у справі № 911/862/22, від 22.04.2024 у справі № 906/547/23, від 24.05.2023 у справі № 904/11045/15, від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 22.03.2024 у справі № 910/17385/19, від 15.05.2024 у справ № 906/136/23, від 11.09.2020 у справі № 905/183/18, від 23.02.2023 у справі № 924/705/20 Верховний Суд дійшов аналогічних правових висновків.
У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій, ураховуючи правове регулювання спірних правовідносин та встановлені обставини перебування відповідача у переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, дійшли висновку, що включення єдиного майнового комплексу державного підприємства до переліку об`єктів малої приватизації є обов`язковою підставою для зупинення виконавчих дій, що узгоджується з наведеними вище правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, які також були враховані судами попередніх інстанцій.
За таких обставин суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність дій Державного виконавця щодо зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 79056168 з примусового виконання ухвали суду від 06.05.2020 у справі № 922/482/17 та відповідно про відсутність правових підстав для визнання протиправною і скасування постанови Державного виконавця від 24.09.2025.
Верховний Суд зауважує, що факт перебування боржника у відповідному переліку, підтверджений офіційними нормативними актами Кабінету Міністрів України та Фонду державного майна України, виключає можливість подальшого провадження виконавчих дій до завершення процедури приватизації або до припинення такої процедури в установленому законом порядку.
Оскаржуючи судові рішення у справі, що розглядається, ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» у поданій касаційній скарзі послалось на неправильне застосування судами попередніх інстанцій пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» і на неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.06.2024 y справі № 335/1961/23.
Так, у справі № 335/1961/23 предметом розгляду судами було скарга фізичної особи на дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби, заінтересована особа - Акціонерне товариство, через тривале невиконання рішення суду про стягнення на користь фізичної особи заробітної плати та належних сум у зв`язку зі звільненням.
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції про задоволення скарги фізичної особи, Верховний Суд, врахувавши те, що обов`язком держави є забезпечення виконання остаточного рішення та з огляду на тривалу дію зупинення вчинення виконавчих дій, відсутність правової визначеності щодо настання подій, з якими пов`язано відновлення виконавчих дій, а також сумніви щодо існування легітимної мети такого зупинення, дійшов висновку що пункт 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є таким, що не відповідає Конституції України (суперечить статтям 8, частині 2 статті 19, частинам 1, 2 статті 55, пункту 9 частини 2 статті 129, частинам 1, 2 статті 129-1 Конституції України), тому вирішив справу без застосування цієї норми, а із застосуванням норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної у підпункті 5.1 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020, та практики Європейського суду з прав людини щодо права особи на доступ до суду в аспекті розуміння обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення, постановленого проти держави та державних підприємств.
Отже, вирішуючи спір у справі № 335/1961/23, Верховний Суд не застосовував до спірних правовідносин пункт 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», який було застосовано судами попередніх інстанцій у справ № 922/482/17, що розглядається, з урахуванням правових висновків щодо застосування такої норми права, викладених у постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у справі № 335/1961/23 26.06.2024 постановив ухвалу про звернення до Пленуму Верховного Суду для вирішення питання щодо внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності (відповідності Конституції України) пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», вважаючи вказану норму такою, що не відповідає Конституції України (суперечить статтям 8, частині 2 статті 19, частинам 1, 2 статті 55, пункту 9 частини 2 статті 129, частинам 1, 2 статті 129-1 Конституції України).
Постановою Пленуму Верховного Суду від 06.09.2024 № 12 вирішено звернутися до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».
Однак, станом на час розгляду скарги на дії державного виконавця у справі № 922/482/17 подання щодо конституційності пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» Конституційним Судом України не вирішено.
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, що у справі № 335/1961/23 Верховний Суд (постанова від 26.06.2024) такого висновку дійшов не у подібних правовідносинах за інших встановлених обставин, оскільки на відміну від справи № 335/1961/23 при розгляді скарги на дії державного виконавця у справі № 922/482/17 судами розглядалось питання стягнення боргу за договором та не було встановлено обставин тривалого невиконання судового рішення з огляду на те, що заяву про примусове виконання судового рішення (ухвали Господарського суду Харківської області від 06.05.2020 про затвердження мирової угоди між сторонами від 31.03.2020) ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» було подано до державної виконавчої служби лише 05.09.2025 з посиланням на невиконання боржником умов морової угоди щодо сплати коштів, а 24.09.2025 оскаржуваною постановою було зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання зазначеної ухвали суду відповідно до пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, у справі № 922/482/17 було встановлено здійснення протягом 2025 року, передбачених законодавством заходів щодо проведення приватизації єдиного майнового комплексу ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів».
Зазначене свідчить, що ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» з 06.05.2020 (з дати постановлення ухвали про затвердження мирової угоди) мало змогу забезпечити примусове виконання такого судового рішення, але скористалося такою можливістю лише у вересні 2025 року, разом з тим ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» не позбавлене можливості отримати виконання судового рішення тоді, коли приватизація буде завершена або після припинення такої процедури в установленому законом порядку.
До того часу за наявності необґрунтованої затримки державою з таким виконанням позивач може претендувати на компенсацію за порушення гарантії розумного строку виконання рішення суду (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод) (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 908/1525/16).
Ураховуючи наведене, посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у наведеній у касаційній скарзі постанові, зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норми права без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування такої норми права.
Враховуючи існування чітких норм закону щодо зупинення вчинення виконавчих дій та строків такого зупинення (пункт 12 частини 1 статті 34, частина 7 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження»), суспільного інтересу щодо збереження цілісності єдиного майнового комплексу державного підприємства задля його господарської діяльності під управлінням нового ефективного власника, нетривалий час примусового виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 06.05.2020 про затвердження мирової угоди у справі № 922/482/17, відсутні підстави вважати порушення права скаржника на мирне володіння майном, що передбачено статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.03.2026 у справі № 922/481/17.
З огляду на викладене доводи скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, не отримали підтвердження під час касаційного провадження.
Наведене у сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини», дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції - без змін.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ: 
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий союз Харківщини» залишити без задоволення. 
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.10.2025 у справі № 922/482/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І. С. Берднік
Судді: В. А. Зуєв
І. С. Міщенко