УХВАЛА
18 березня 2026 року
м. Київ
справа № 361/5524/19
провадження № 12-5гс26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Банаська О. О.,
суддівБілоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А.,Гімона М. М., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., 
перевіривши наявність підстав для розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи
за касаційними скаргами
1. ОСОБА_1 
2. Садівничого товариства «Заліське»
на рішення Господарського суду Київської області від 14 лютого 2023 року
додаткове рішення Господарського суду Київської області від 15 травня 2023 року
у складі судді Яреми В. А.
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 червня 2025 року
у складі колегії суддів Корсака В. А. (головуючого), Гаврилюка О. М., Алданової С. О.
та касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 06 серпня 2025 року
у складі колегії суддів Корсака В. А. (головуючого), Гаврилюка О. М., Алданової С. О.
у справі за позовом  ОСОБА_1 
до Садівничого товариства «Заліське» 
про визнання рішень недійсними та зобов`язання підключити будинок до мережі електропостачання.
УСТАНОВИЛА:
Вступ
1. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) для вирішення виключної правової проблеми та формування єдиної правозастосовчої практики з питання визначення відсутності кворуму як безумовної підстави визнання недійсними рішень загальних зборів некомерційних товариств. 
2. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про повернення справи відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду через відсутність обґрунтування наявності кількісних та якісних критеріїв виключної правової проблеми.
Короткий зміст і підстави заявлених позовних вимог
3. У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Садівничого товариства «Заліське» (далі - СТ «Заліське», Садівниче товариство) про:
1) визнання недійсними рішень загальних зборів СТ «Заліське» від 20 серпня 2016 року відповідно до протоколу № 2;
2) відновлення становища зі споживання електричної енергії ОСОБА_1 за місцем проживання по АДРЕСА_1 в СТ «Заліське» в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області;
3) зобов`язання СТ «Заліське» підключити будинок по АДРЕСА_1 в СТ «Заліське» в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області до мережі електропостачання, що належить СТ «Заліське».
4. Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що спірні загальні збори були не правомочні вирішувати питання порядку денного, оскільки в них взяло участь менше половини усіх членів товариства.
Розгляд справи судом цивільної юрисдикції
5. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2021 року у справі № 361/5524/19 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
6. Постановою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 361/5524/19 рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2021 року скасовано, провадження у справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
7. Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року справу № 361/5524/19 за позовом ОСОБА_1 до СТ «Заліське» про визнання недійсними рішень загальних зборів та відновлення становища передано за встановленою юрисдикцією до Господарського суду Київської області.
Короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції 
8. Господарський суд Київської області рішенням від 14 лютого 2023 року позовні вимоги задовольнив частково, визнав недійсними рішення загальних зборів СТ «Заліське» від 20 серпня 2016 року, відповідно до протоколу № 2, відмовив у задоволенні решти вимог та у задоволенні заяви СТ «Заліське» про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.
9. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутність кворуму під час проведення 20 серпня 2016 року загальних зборів СТ «Заліське» свідчить як про відсутність правомочності у таких зборів приймати рішення, так і про наявність підстав для визнання недійсними цих рішень. Крім того, враховуючи недоведеність позивачем обставин наявності його порушеного суб`єктивного права в розрізі заявлених предмету та підстав, суд дійшов висновку про відмову у задоволені відповідної вимоги про відновлення становища, яке існувало, шляхом зобов`язання відповідача підключити орендований позивачем об`єкт нерухомості до електропостачання.
10. 15 травня 2023 року Господарський суд Київської області задовольнив частково заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, стягнув з СТ «Заліське» на користь позивача 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, відмовив у задоволенні заяви в частині стягнення з відповідача 132 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката Столяра О. А., а також в частині стягнення з відповідача 17 850,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката Панамаренка Д. М., залишив без розгляду заяву в частинах стягнення з відповідача 7 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката Столяра О. А. та 3 400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката Панамаренка Д. М.
Короткий зміст постанови та додаткової постанови суду апеляційної інстанції 
11. Північний апеляційний господарський суд постановою від 04 червня 2025 року рішення Господарського суду Київської області від 14 лютого 2023 року та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 15 травня 2023 року залишив без змін.
12. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є, зокрема, прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення.
13. Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що враховуючи те, що позивачем пред`явлено позов на захист порушеного корпоративного права на управління товариством, позовна вимога про відновлення становища, яке існувало, шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії з підключення орендованого позивачем будинку до електропостачання, не є належним та ефективним способом захисту права у корпоративному спорі.
14. 06 серпня 2025 року Північний апеляційний господарський суд задовольнив частково заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у суді апеляційної інстанції, стягнув з СТ «Заліське» на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, задовольнив частково заяву СТ «Заліське» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у суді апеляційної інстанції; стягнув з ОСОБА_1 на користь СТ «Заліське» 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, здійснив повне зустрічне зарахування стягнутих сум витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Подання касаційних скарг
( ОСОБА_1 )
Вимоги першої касаційної скарги ОСОБА_1 .
15. 30 липня 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 14 лютого 2023 року, додаткове рішення Господарського суду Київської області від 15 травня 2023 року та постанову Північного апеляційного господарського Суду від 04 червня 2025 року, у якій просить:
1) скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 червня 2025 року повністю;
2) змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Київської області від 14 лютого 2023 року в частині задоволення позову;
3) скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити такі позовні вимоги;
4) скасувати додаткове рішення Господарського суду Київської області від 15 травня 2023 року в частині, в якій не були задоволені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити такі вимоги.
Підстави касаційного оскарження 
16. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частиною другою статті 287, пунктом 2 частиною першою, пунктом 4 частиною третьою статті 310 ГПК України, та зазначає, зокрема, таке:
- Північний апеляційний господарський суд не врахував Висновки Верховного Суду викладені в постанові від 18 січня 2023 року у справі № 369/7551/21 щодо строків подання доказів;
- суди повинні були встановити, чи був дотриманий порядок відповідно до п.7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії (посилається на постанову Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 361/5632/21);
- Північний апеляційний господарський суд застосував норми права (пункти 5, 6 статті 126 ГПК України) без врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21;
- відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування статті 28 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підпункту 8 пункту 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», частини п`ятої статті 245 ЦК України;
- в ухваленні судового рішення брали участь судді Корсак В. А. та Алданова С. О., яким 17 січня 2025 року позивач заявив відвід та вважає, що зазначені судді були упередженими та необ`єктивними щодо нього. 
Вимоги другої касаційної скарги ОСОБА_1 .
17. 25 серпня 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 06 серпня 2025 року, у якій просить її скасувати в повному обсязі та ухвалити нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача про розподіл судових витрат в повному обсязі, або направити справу на новий розгляд до апеляційного господарського суду. 
Підстави касаційного оскарження 
18. Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287, пунктом 2 частини першої статті 310 ГПК України, та вказує, зокрема, таке:
- Північний апеляційний господарський суд порушив норми: (І) пунктів 1, 2, статті 124 ГПК України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 910/9024/21; (ІІ) пунктів 4, 5 статті 126 ГПК України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21; (ІІІ) пункту 9 статті 129 ГПК України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 923/843/17, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/10159/21;
- відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування статей 129, 170, 244 ГПК України;
- в ухваленні судового рішення брали участь судді Корсак В. А. та Алданова С. О., яким 17 січня 2025 року позивач заявив відвід та вважає, що зазначені судді були упередженими та необ`єктивними щодо нього. 
(СТ «Заліське»)
Вимоги касаційної скарги
19. 04 серпня 2025 року СТ «Заліське» через систему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 14 лютого 2023 року, додаткове рішення Господарського суду Київської області від 15 травня 2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 червня 2025 року, у якій просить їх скасувати в частині визнання недійсним рішення загальних зборів СТ «Заліське» від 20 серпня 2016 року та в цій частині передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підстави касаційного оскарження 
20. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України та зазначає, зокрема, таке:
- суд апеляційної інстанції застосував норми права (статті 257, 264, 267 ЦК України) без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 та у справі № 911/3677/17, Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19, від 11 березня 2025 року у справі № 924/1341/23, від 15 листопада 2023 року у справі № 911/2269/20, від 21 листопада 2023 року у справі № 908/423/20;
- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, статті 257 ЦК України у взаємозв`язку з частиною другою статті 231 ГПК України;
- суди не врахували висновки щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17, від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19, Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 911/1402/23, від 29 жовтня 2024 року у справі № 910/10622/23, від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц;
- суд апеляційної інстанції застосував норму права, без урахування висновків щодо стандарту доказування й оцінки доказів, наведених у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 911/1402/23;
- суди не врахували правові висновки щодо застосування положень Закону «Про кооперацію», викладені у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі № 911/2739/22;
- суди не повно з`ясували обставини, які мають значення для справи; обставини, які суд визнав встановленими, є недоведеними; висновки, які суд виклав у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи (посилається на постанову Верховного Суд від 20 листопада 2024 року у справі № 520/820/17);
- суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання відповідача про прийняття та дослідження доказів, які мають значення для справи та її правильного вирішення, і не врахував при цьому висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 липня 2020 року у справі № 904/2104/19.
Рух касаційної скарги 
21. Верховний Суд ухвалами від 22 серпня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 та СТ «Заліське» на рішення, додаткове рішення та постанову, а ухвалою від 25 вересня 2025 року - за скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову.
22. 07 жовтня 2025 року від ОСОБА_1 надійшло два клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
23. 19 листопада 2025 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду постановив ухвалу, якою частково задовольнив клопотання ОСОБА_1 , передав справу № 361/5524/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, для вирішення виключної правової проблеми та формування єдиної правозастосовчої практики з питання визначення відсутності кворуму як безумовної підстави визнання недійсними рішень загальних зборів некомерційних товариств. 
Мотиви передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
24. Колегія суддів зазначила про наявність сформованої Верховним Судом правової позиції (викладеної, зокрема, у постановах від 27 березня 2023 року у справі № 906/908/21, від 03 грудня 2024 року у справі № 910/10683/21, від 28 травня 2025 року у справі № 904/1357/24) щодо застосування положень статей 15, 16 ЦК України, статті 15 Закону України «Про кооперацію», яка полягає у тому, що безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників обслуговуючого чи споживчого кооперативу є прийняття такого рішення за відсутності кворуму та застосовується незалежно від того, чи порушені оскаржуваним рішенням права позивача (які саме та у чому полягає таке порушення, окрім недотримання формальної процедури ухвалення рішення), чи відновляться вони у разі визнання недійсним чи скасування оспорюваного рішення загальних зборів, чи дотриманий баланс інтересів позивача та товариства (учасників, які підтримують і виконують ухвалене рішення). 
25. Однак, за твердженням колегії суддів, оскільки застосування такої позиції створює сприятливі умови для зловживання позивачем правом на судовий захист (у формі так званого «сутяжництва» чи корпоративного шантажу), існує необхідність визначення механізмів протидії цьому. 
26. Відтак, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає, що за певних умов навіть за відсутності кворуму рішення загальних зборів учасників (членів) товариства (зокрема, непідприємницького - кооперативу, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку тощо) може бути дійсним (відсутні підстави для визнання його недійсним), і в будь-якому випадку підлягає застосуванню чотирискладовий тест для оцінки правомірності втручання суду у діяльність товариства шляхом скасування рішень його вищого органу управління:
1) яке право чи законний інтерес позивача як учасника товариства порушено;
2) чим це рішення порушує права чи інтереси учасника (члена) по суті (а не лише через порушення формальної процедури);
3) чи відновлюються права або інтереси позивача внаслідок визнання недійсним рішення загальних зборів;
4) чи дотримується баланс інтересів самої юридичної особи та її учасників, чи не є позов зловживанням правом (корпоративним шантажем, намаганням уникнути обов`язку зі сплати платежів на утримання власності членів товариства, сутяжництвом тощо).
27. В обґрунтування необхідності перегляду правових позицій Верховного Суду, які визначають відсутність кворуму як безумовну підставу визнання недійсними рішень загальних зборів некомерційних товариств, колегія суддів, посилаючись на історію формування зазначеного висновку, положення чинного законодавства України стосовно кворуму, досвід іноземних держав, виходить зокрема з таких міркувань.

Щодо історії формування зазначеного висновку
28. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що вперше висновок щодо відсутності кворуму, як безумовної підстави визнання прийнятих загальними зборами рішень недійсними, був викладений у постанові Верховного Суду України, згодом у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», постановах Вищого господарського суду України та постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 25 лютого 2016 року № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» та стосувався діяльності господарських товариств.
29. У подальшому, як зазначає колегія суддів, цей правовий висновок застосувався Верховним Судом та поширився на юридичні особи будь-якої організаційно-правової форми, зокрема на садівничі товариства та об`єднання співвласників багатоквартирних будинків. 
Щодо положень чинного законодавства України стосовно кворуму
30. Проаналізувавши положення законодавства України (Закон України «Про акціонерні товариства», Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», Закон України «Про господарські товариства», Закон України «Про акціонерні товариства»)щодо кворуму, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду встановив, що законодавець з плином часу пом`якшив нормативне регулювання зазначеного питання шляхом: 
1) зміни імперативного підходу на диспозитивний; 
2) пониження кворуму (з 60 до 50 відсотків); 
3) відмови від поняття кворуму (у Законах України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»); 
4) запровадження процедури письмового опитування (Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).
31. Разом з тим, колегія суддів акцентує увагу на тому, що законодавство, яке регулює діяльність кооперативів (зокрема статті 15 Закону України «Про кооперацію») передбачає, що загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених. Аналогічні положення містяться у статті 16 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію», що, за твердженням колегії суддів, створює суттєві перешкоди щодо діяльності таких юридичних осіб. 
Щодо досвіду іноземних держав
32. Колегія суддів стверджує, що підхід, сформований судовою практикою багато років тому (понад 17), вже не відповідає як приписам сучасного корпоративного законодавства, так і підходу інших держав, зокрема держав-членів Європейського Союзу, до вирішення такого питання.
33. Так, стверджуючи, що питання кворуму є критичним для корпоративного управління, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, проаналізувавши досвід іноземних держав (Великобританії, Франції, Німеччини, США, ОАЕ, Польщі, Чехії), а також положення Регламенту Ради (ЄС), зазначає, що різні країни вирішують цю проблему по-різному: одні дозволяють проводити повторні збори з меншим кворумом чи взагалі не мають вимог щодо кворуму, інші - дозволяють визначити індивідуальні вимоги щодо кворуму зборів в судовому порядку, вводять гібридні форми волевиявлення учасників - дистанційна участь у зборах, письмове опитування, мовчазна згода з рішенням.
34. Відтак, з огляду на наведений аналіз історії формування висновку, чинного законодавства України та досвіду іноземних держав Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, обґрунтовуючи наявність виключної правової проблеми, зазначає, що чинне законодавство України не містить чіткого переліку підстав, за яких рішення загальних зборів підлягають визнанню недійсними, натомість такі підстави сформовані саме судовою практикою, яка зводиться до того, що для визнання недійсними будь-яких рішень загальних зборів достатнім є лише доведення факту відсутності кворуму.
35. Однак, за твердженням колегії суддів, розглядаючи спори щодо оскарження рішень загальних зборів непідприємницьких товариств (кооперативів), необхідно враховувати особливості останніх, у першу чергу таку, як членство у них значної кількості осіб, а відтак у цій сфері (функціонування непідприємницьких товариств зі значною кількістю членів) проблема кворуму стоїть найгостріше через мінливість та низьку активність учасників.
36. Крім того, як зазначає колегія суддів, в умовах пандемії Covid-19, а потім і воєнного стану, учасники товариств втрачають як бажання, так і можливість брати участь у загальних зборах, що блокує роботу таких товариств, спричиняє неможливість вирішувати питання щодо своєї діяльності, створює значні ризики для учасників (членів), які змушені збиратися у великій кількості в одному місці, про яке заздалегідь відомо широкому колу осіб.
37. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, посилаючись зокрема на кількісний склад членів садівничого товариства у цій справі (600 осіб) та кількість тих, хто взяв учать у зборах (250 осіб), вважає, що для непідприємницьких товариств (ОСББ, кооперативи) зі значною кількістю членів має діяти принцип мовчазної згоди, який полягає, зокрема, у тому, що учасник має доводити порушення саме своїх прав, а не те, що інші особи, голоси яких було враховано при ухваленні рішення на зборах, не були повідомлені про збори/неналежно оформили представництво/були відсутні на зборах (їх підписи підроблено чи за них розписався хтось інший, не маючи на це повноважень)/проголосували не на зборах, а пізніше.
Щодо проблеми «сутяжництва»
38. Окреслюючи проблему сутяжництва в контексті порушеного питання та особливостей спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що на сьогоднішній день фактично відсутні ефективні процесуальні бар`єри, які б обмежували можливість подання значної кількості необґрунтованих позовів немайнового характеру.
39. Так, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду наводить пояснення відповідача у цій справ, які зводяться до того, що через сформовану практику масового оскарження рішень загальних зборів кооперативу (в тому числі подання позивачем у цій справі нових позовів про оскарження всіх рішень загальних зборів та заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами) відповідач був змушений запровадити практику «затвердження» рішень загальних зборів додатковим голосуванням за такі ж самі рішення, однак вже на інших (наступних) загальних зборах.
40. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що у випадку, якщо позивач не довів факту конкретного порушення спірним рішенням загальних зборів його прав/законних інтересів, а також того, у чому таке порушення полягає та яким чином задоволення відповідних позовних вимог призведе до відновлення його порушеного права/інтересу, враховуючи баланс інтересів кооперативу та його учасників (співставлення інтересів позивача з інтересами інших членів та кооперативу), суд може відмовити позивачу у захисті.
Щодо кількісного критерію
41. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду наводить дані Державної служби статистики України (https://www.ukrstat.gov.ua/) щодо кількості, зареєстрованих непідприємницьких товариств, яка станом на 01 жовтня 2025 року становила: 41 434 ОСББ, 1 793 житлово-будівельних кооперативів, 1 112 гаражних кооперативів, 421 кооператив, 2 156 виробничих кооперативів, 21 938 обслуговуючих кооперативів, 775 споживчих кооперативів, 947 сільськогосподарських виробничих кооперативів, 1 210 сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів, 99 сільськогосподарських кооперативів 4 153 садівничих товариств.
42. Відтак, за твердженням колегії суддів з урахуванням існування в Україні значної кількості непідприємницьких товариств зі значною кількістю членів (учасників) та, відповідно, наявності значної кількісті як вже існуючих, так і можливих у майбутньому судових спорів між такими товариствами та їх членами (учасниками), становить виключну правову проблему, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а також визначення механізмів протидії можливому зловживанню правом на судовий захист учасниками таких товариств.
Мотиви, з яких виходить Велика Палата Верховного Суду, постановляючи ухвалу
43. Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для прийняття цієї справи до свого розгляду з огляду на таке.
44. Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Щодо критеріїв виключної правової проблеми
45. Оскільки критеріїв виключності правової проблеми процесуальне законодавство не містить, Велика Палата Верховного Суду напрацювала та послідовно застосовує критерії при вирішенні питання, чи містить справа, яка передається їй на розгляд, виключну правову проблему, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників (ухвали від 10 липня 2019 року у справі № 431/5643/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 910/8130/17, від 22 квітня 2021 року у справі № 640/6432/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 916/1977/20, від 18 травня 2021 року у справі № 758/733/18, від 29 березня 2023 року № 910/17401/21 тощо).
46. За усталеним підходом Великої Палати Верховного Суду, для віднесення справи до категорії спорів, які містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, така справа повинна мати кілька з наведених ознак, проте не одночасно в їх сукупності, зокрема:
- справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;
- існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми;
- існують якісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, зокрема: 
а) відсутність усталеної судової практики застосування однієї і тієї ж норми права, у тому числі наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; 
б) невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, у тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права; 
в) встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому; 
г) наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах тощо (ухвали Великої Палати Верховного Суду від 02 вересня 2021 року у справі № 910/11820/20, від 29 березня 2023 року у справі № 748/1335/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 369/6092/20, від 20 листопада 2024 року у справі № 307/3096/22, від 29 січня 2025 року у справі № 910/2201/24 тощо).
47. Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
48. При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і трапляється в невизначеній (значній) кількості справ, у разі якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.
49. Виключна правова проблема є такою, що впливає на застосування норм права у подібних та / або у тотожних правовідносинах та судами декількох юрисдикцій, у зв`язку із чим її невирішення призведе до різного тлумачення або застосування судами норм права та неоднакового вирішення спорів з однаковими фактичними обставинами та правовим регулюванням.
50. Відтак, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду має обґрунтувати її наявність за кількісним та якісним критеріями, зокрема навести інші справи, у яких мала місце зазначена правова проблема, наявність різної судової практики її вирішення судами різних юрисдикцій тощо.
51. Пунктом 1 частини другої статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
52. Отже, з наведеної норми права, а також частини п`ятої статті 302 ГПК України випливає, що справа може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду за наявності двох ознак: 1) справа містить виключну правову проблему; 2) вирішення такої виключної правової проблеми Великою Палатою Верховного Суду необхідне для забезпечення розвитку права та формування судами єдиної правозастосовної практики.
53. Як слідує з ухвали, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду посилається на загальні формулювання необхідності оцінювання виключної правової проблеми з урахуванням кількісного та якісного вимірів (пункт 178 ухвали).
Щодо наявності якісного критерію
54. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність обґрунтування наявності якісного критерію виключної правової проблеми, оскільки, передаючи справу № 361/5524/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не виклала проблемного правозастосування з окресленого питання при вирішенні справ у подібних правовідносинах судами різних юрисдикцій чи інстанцій та посилання на те, що судами навіть у межах однієї юрисдикції було сформовано різну правову позицію при вирішенні справ у подібних правовідносинах, у зв`язку з чим передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду була б необхідною для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. 
55. Натомість, колегія суддів навпаки стверджує про наявність сталої практики Верховного Суду щодо застосування положень статей 15, 16 ЦК України, статті 15 Закону «Про кооперацію», яка полягає у тому, що прийняття рішення загальними зборами обслуговуючого чи споживчого кооперативу за відсутності кворуму для проведення зборів чи прийняття рішення є безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників без посилання на різне тлумачення судами зазначених висновків.
56. Посилаючись на особливості правового регулювання зазначеного питання, а також сформований судами підхід, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не наводить якісних критеріїв щодо суперечливого або неоднозначного розумінням закону, чи наявності прогалин у правовому регулюванні, чи наявністю неоднакового правозастосування тощо.
57. Слід зауважити, що відповідно до частин першої та другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів передає справу на розгляд:
- палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати;
- об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
58. Якщо колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у раніше ухвалених рішеннях цього ж касаційного суду, положеннями частин першої, другої статті 302 ГПК України передбачено передання справи, яка переглядається, на розгляд палати, до якої входить така колегія, або на розгляд об`єднаної палати цього касаційного суду для відступлення від таких висновків.
59. Отже, передаючи справу № 361/5524/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення корпоративного спору стосовно питання визнання недійсним рішення загальних зборів учасників кооперативу, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не вказав, чому зазначене правове питання, за наявності підстав, не може бути вирішене судовою палатою для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів чи об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в порядку, встановленому частинами першою, другою статті 302 ГПК України.
60. Відповідно до статті 286 ГПК України судом касаційної інстанції у господарських справах є Верховний Суд. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300 ГПК України).
61. Питання застосування норм матеріального та процесуального права вирішується судом касаційної інстанції під час розгляду касаційної скарги відповідно до його повноважень. Таким чином, на розгляд Великої Палати Верховного Суду у цій справі передані питання, які можуть бути вирішені Касаційним господарським судом як належним судом.
Щодо наявності кількісного критерію
62. Посилання Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у пунктах 14, 175 ухвали на те, що зважаючи на значну кількість зареєстрованих непідприємницьких товариств (об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, різного роду кооперативів) зі значною кількістю членів (учасників) та, відповідно, наявності значної кількісті як вже існуючих, так і можливих у майбутньому судових спорів між такими товариствами та їх членами (учасниками) не свідчить про наявність виключної правової проблеми, оскільки при вирішенні таких спорів суди мають враховувати існуючі правові висновки суду касаційної інстанції.
63. Так колегія суддів не наводить посилання на вже існуючі судові спори між такими товариствами та їх членами (учасниками) та не зазначає жодної справи, яка б містила в собі наведену ним виключну правову проблему.
64. Таким чином, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не навів ні кількісних, ні якісних критеріїв наявності виключної правової проблеми у справі № 361/5524/19, відсутні також посилання суду касаційної інстанції на справи, у яких виникає проблема правозастосування судами різних юрисдикцій та посилання на те, що судами було сформовано різну правову позицію при вирішенні справ у подібних правовідносинах, у зв`язку з чим передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду була б необхідною для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. 
65. На підставі викладеного, Велика Палата Верховного Суду вважає, що мотиви, зазначені в ухвалі від 19 листопада 2025 року, не свідчать про наявність виключної правової проблемиу справі № 361/5524/19,що не позбавляє Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду розтлумачити вищезазначену правову проблему самостійно (подібні за змістом висновки містяться в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 307/3096/22, від 29 січня 2025 року у справі № 910/2201/24).
Висновки Великої Палати Верховного Суду
66. Підсумовуючи викладене вище, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для передачі справи № 361/5524/19 на її розгляд.
67. Відповідно до частини шостої статті 303 ГПК України якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, а також якщо дійде висновку про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, зокрема через відсутність виключної правової проблеми, наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, або якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.
Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
1. Справу №361/5524/19 разом з касаційними скаргамиОСОБА_1 та СТ «Заліське» рішення Господарського суду Київської області від 14 лютого 2023 року, додаткове рішення Господарського суду Київської області від 15 травня 2023 року та постанову Північного апеляційного господарського Суду від 04 червня 2025 року та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 06 серпня 2025 року повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач				О. О. Банасько	
Судді:		О. В. Білоконь		Н. М. Мартинюк 	
		О. Л. Булейко		К. М. Пільков	
		І. А. Воробйова		С. О. Погрібний	
		М. М Гімон		Н. С. Стефанів	
		А. А. Ємець		Т. Г. Стрелець	
		Л. Ю. Кишакевич		О. В. Ступак	
		В. В. Король		І. В. Ткач	
		С. І. Кравченко		О. С. Ткачук	
		О. В. Кривенда		В. Ю. Уркевич