ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 404/6023/24
провадження № 61-10558св25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення

за касаційною скаргою адвоката Пузира Владислава Олександровича як представника ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2025 року у складі судді Іванової Н. Ю. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 липня 2025 року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Дуковського О. Л., Письменного О. А., 

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог, рішень суду першої та апеляційної інстанцій
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення до квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати дублікати ключів від вхідних дверей квартири.
Кіровський районний суд м. Кіровограда ухвалою від 16 січня 2025 рокупозовну заяву залишив без розгляду.

У січні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Пузир В. О. звернувся до суду із заявою про відшкодування судових витрат у цій справі.

Заява обґрунтована тим, що відповідач понесла витрати на правничу допомогу через необґрунтованість дій сторони позивача. Позивач, звернувшись до суду з позовом, створила відповідачу умови, які зумовили необхідність пошуку адвокатів, укладення договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, клопотань, а також психологічні переживання. Подання ОСОБА_1 позовної заяви, а в подальшому заяви про залишення позовної заяви без розгляду свідчить про невизначеність та необґрунтованість дій позивача.

Кіровський районний суд м. Кіровограда ухвалою від 15 квітня 2025 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Пузира В. О. про відшкодування судових витрат залишив без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим Конституцією України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Залишення позову без розгляду не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість і не може бути підставою для визнання дій позивача з пред`явлення позову необґрунтованими. 

Кропивницький апеляційний суд постановою від 14 липня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Пузира В. О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишив без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю ухвали суду першої інстанції. Сам по собі факт подання заяви про залишення позову без розгляду не підтверджує свідоме порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача і не свідчить про наявність підстав для компенсації судових витрат відповідачу. Суд не встановив, що позивач діяла недобросовісно, зловживала процесуальними правами, мала на меті ущемлення прав відповідача.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Пузир В. О. як представник ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 липня 2025 року й ухвалити нове рішення, яким заяву про відшкодування судових витрат задовольнити.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 712/15541/18, від 01 грудня 2022 року у справі № 922/2017/17.

Подання ОСОБА_1 позовної заяви, неявка в судове засідання, подання клопотання про відкладення, а в подальшому заяви про залишення позову без розгляду свідчить про невизначеність і необґрунтованість дій позивача. Позивач ініціювала спір і не вчинила жодних дій щодо підтримання позову. Внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач понесла витрати на правничу допомогу та має право на їх стягнення. Позивач не подала заперечення про розгляд заяви щодо стягнення судових витрат. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

01 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 13 ЦК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За обставинами цієї справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, та в подальшому подала заяву про залишення його без розгляду, яку суд ухвалою від 16 січня 2025 року задовольнив. 

Звертаючись із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, представник відповідача вказував на те, що внаслідок подання позову позивач створила відповідачу умови, які зумовили необхідність укладення договору про надання правничої допомоги, витрачання часу і коштів, подання відзиву, заяви без руху, такими діями порушено охоронюваний законом баланс інтересів між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав сторін.

Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, зокрема у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у разі встановлення необґрунтованості дій позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Для стягнення на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2025 року у справі №750/14656/24, від 28 серпня 2025 року у справі № Початок форми
357/5156/23, від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17. 

У цій справі суди не встановили, що позивач від моменту звернення до суду із позовною заявою і до залишення позову без розгляду, діяла недобросовісно, зловживала процесуальними правами, мала на меті ущемлення прав відповідача та, врахувавши, що саме по собі постановлення ухвали про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, дійшли правильного висновку про відмову представнику відповідача у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу. 

Доводи касаційної скарги щодо неявки позивача в судове засідання, подання клопотання про відкладення, а в подальшому заяви про залишення позову без розгляду були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції, який надав всім фактичним обставинам справи відповідну правову оцінку, з якою погоджується суд касаційної інстанції. 

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, зводяться до незгоди з ними та трактування норм права на власний розсуд.

Висновки апеляційного суду у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, що зазначені заявником у касаційній скарзі, оскільки у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду без змін. 

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Пузира Владислава Олександровича як представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко 
М. Ю. Тітов