УХВАЛА

16 лютого 2026 року 
м. Київ

справа №400/12373/24
адміністративне провадження № К/990/3854/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі №400/12373/24 за позовом ОСОБА_1 до військової НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу від 13 грудня 2024 року № 352 в частині,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_3 , у якому просив:
- визнати незаконною бездіяльність та зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України видати направлення на проходження медичного огляду ВЛК, а також направлення на оперативне лікування за місцем реєстрації місця проживання старшому солдату ОСОБА_1 ;
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №352 від 13 грудня 2024 року в частині щодо направлення старшого солдата ОСОБА_1 для подальшого проходження служби у військову частину НОМЕР_4 .
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14 грудня 2024 року про видачу направлення на медичний огляд ВЛК для встановлення ступеню придатності до проходження військової служби та видачі направлення на лікування (проведення операції).
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14 грудня 2024 року про видачу направлення на медичний огляд ВЛК для встановлення ступеню придатності до проходження військової служби та видачі направлення на лікування (проведення операції) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Не погодившись із прийнятим рішенням, військова частина НОМЕР_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без руху. Запропоновано військовій частині НОМЕР_1 у десятиденний строк з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року та навести підстави поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення. Надано апелянту строк для надання доказів направлення копії апеляційної скарги позивачу протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Роз`яснено військовій частині НОМЕР_1 , що у разі не усунення зазначених недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору, відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційна скарга буде повернута скаржнику. Роз`яснено військовій частині НОМЕР_1 , що у разі не виконання вимог зазначеної ухвали в частині підтвердження поважності причин пропуску строку, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено, відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року продовжено військовій частини НОМЕР_5 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Роз`яснено військовій частини НОМЕР_5 , що у разі не виконання вимог цієї ухвали у визначений судом строк, а також у разі визнання неповажними наведених підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання військова частина НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі №400/12373/24. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
26 січня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі №400/12373/24. Заявник просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду повністю, передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції з метою вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 .
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Частиною першою статті 328 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Частиною третьою статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Відповідно до частини першої, другої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до частини третьої статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Згідно частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
З матеріалів касаційної скарги та відомостей з Єдиного Державного реєстру судових рішень вбачається, що підставою для залишення апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі №400/12373/24 без руху суд апеляційної інстанції зазначив про не надання доказів надсилання листом з описом вкладення поштового відправлення позивачу копії апеляційної скарги з доданими до неї додатками або доказів направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам справи через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» на електронну адресу учасника справи, який зареєстрований в електронному суді, а також про пропуск строку на апеляційне оскарження. При цьому, відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, зокрема, зазначив, що апеляційна скарга подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду 18 листопада 2025 року, тобто з пропуском тридцятиденного строку на апеляційне оскарження, встановленого статтею 286 КАС України. Проте, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження апелянтом подано не було.
01 грудня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 до суду апеляційної інстанції подано клопотання, у якому просила долучити до матеріалів справи докази надсилання листом іншим учасникам справи копії апеляційної скарги та доданих до неї документів. Також апелянт, обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду із апеляційною скаргою, послався на те, що про наявність оскаржуваного рішення він дізнався лише 19 жовтня 2025 року після отримання постанови державного виконавця від 09 жовтня 2025 року.
Апеляційний суд, розглянувши зазначене клопотання, зазначив, що відповідно до відомостей, які містяться в КП «ДСС» військова частини НОМЕР_1 звернулась 09 жовтня 2025 року до суду першої інстанції із заявою про роз`яснення рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року.
Тобто 09 жовтня 2025 року апелянту було достеменно відомо про наявність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, проте із апеляційною скаргою він звернувся до суду лише 18 листопада 2025 року, що спростовує посилання апелянта на добросовісне ставлення до реалізації свого права на апеляційне оскарження, та посилання на відповідність повторно поданої апеляційної скарги вимогам статті 296 КАС України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд клопотання військової частини НОМЕР_1 задовольнив частково та ухвалою від 09 грудня 2025 року продовжив строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги, а саме для надання заяви про поновлення строку із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження з наданням доказів на підтвердження існування таких інших підстав.
На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху, відповідачем 18 грудня 2025 року надіслано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якої посилався на те, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду не могло бути оскаржено раніше, оскільки особа, якій обов`язково направляється копія апеляційної скарги перед відправкою до апеляційного суду переховується від військової служби, органів досудового слідства та перебуває у самовільному залишенні військової частини, у зв`язку з неповерненням після стаціонарного лікування. Від отримання поштової кореспонденції відмовляються (не отримують) особи, які проживали разом з ним за однією адресою.
Надаючи оцінку зазначеним обставинам, суд апеляційної інстанції зазначив, що не можливість отримання іншою стороною по справі копії апеляційної скарги не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Суд зауважив, що до суду надаються докази направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам справи, а не докази їх отримання стороною, а тому наведені обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд також акцентував увагу на тому, що відповідно до матеріалів електронної справи апелянт був обізнаний про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки отримав ухвалу суду першої інстанції від 09 квітня 2025 року та 28 квітня 2025 року направив до суду першої інстанції заяву про закриття провадження у справі.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність поважних підстав для поновлення строку на апеляційне провадження.
Крім того, суд апеляційної інстанції, з посиланням на постанову Верховного Суду від 25 червня 2024 року по справі №420/29406/23, зазначив, що дотримання процесуальних строків звернення із апеляційною скаргою є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).
Також судом зауважено, що невмотивоване задоволення клопотання апелянта про поновлення пропущеного строку звернення з апеляційною скаргою до суду суб`єкта владних повноважень, утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення до судового захисту в тому числі фізичних та юридичних осіб, порушить принцип рівності сторін у адміністративному судочинстві.
Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
А тому тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Апеляційний суд зазначив, що наведені скаржником доводи не можуть бути свідченням того, що останній без зайвих зволікань скористався своїм правом на подання апеляційної скарги, а також підтвердженням поважності причин пропущення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції відхилив посилання апелянта на наявність підстав для поновлення судом пропущеного строку на апеляційне оскарження, оскільки за встановлених обставин, в діях останнього не вбачалося наміру добросовісної реалізації належного суб`єкту владних повноважень права на апеляційне оскарження, що свідчить виключно про формальний підхід скаржника до оформлення апеляційної скарги.
Крім того, суд зауважив, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо неповажності підстав пропуску строку звернення до суду апелянтом. При цьому, заявник у касаційній скарзі не спростував висновки суду апеляційної інстанції щодо неусунення недоліків апеляційної скарги, а також не надав доказів щодо подання апеляційної скарги у строк або наявності поважних причин для пропуску строку на апеляційне оскарження.
При цьому, колегія суддів зауважує, що у постанові від 15 червня 2019 року у справі №804/1274/18 Верховний Суд дійшов висновку, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Процесуальний строк звернення до суду передбачає забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду або апеляційного оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку. Втім, при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Керуючись статтями 248, 333 КАС України, 
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі №400/12373/24 за позовом ОСОБА_1 до військової НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; визнання протиправним та скасування наказу від 13 грудня 2024 року № 352 в частині.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає. 

Судді М.В. Білак

І.В. Желєзний

В.Е. Мацедонська