УХВАЛА 
12 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 487/5554/25
провадження № 61-1207ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 
2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 
2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Миколаївської міська ради, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,
ВСТАНОВИВ:
23 січня 2026 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року (повний текст постанови складено 24 грудня 2025 року) у справі № 487/5554/25.
Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.
І. Щодо зазначення підстав касаційного оскарження
Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої 
статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається норма (норми) права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої 
статті 389 ЦПК України, особа, яка подає скаргу має враховувати, що частина перша статті 411 ЦПК України в чинній редакції містить сім, а частина третя цієї статті - чотири, окремих пункти в яких викладено підстави для скасування судового рішення. 
Отже, у разі посилання на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження, заявник має конкретизувати, які саме випадки передбачені відповідними пунктами частин першої та/або третьої статті 411 ЦПК України наявні, на його думку, для скасування судових рішень та обґрунтувати свої доводи.
У касаційній скарзі заявники обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження зазначають, що «має місце необхідність відступлення від висновків Верховного Суду (справа № № 337/4725/18, 683/1795/17 та ін.), на які посилається Миколаївський апеляційний суд, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, у зв`язку із відсутнім висновком Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме набуття права власності на набувальною давністю у сукупності із визнанням особи такою, що втратила право користування житловою площею».
Однак таке формулювання є не конкретним і не дозволяє з`ясувати підстави касаційного оскарження визначені процесуальним законом.
У разі посилання на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України (необхідність відступлення від висновків Верховного Суду) заявники мають:
а) зазначити застосований апеляційним судом висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, від якого на їх думку, необхідно відступити;
б) обґрунтувати в чому полягає неправильність цього висновку і яким, на їх думку, має бути новий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах;
У разі посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновків Верховного Суду) заявники мають:
а) зазначити конкретну норму (норми) права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).
ІІ. Щодо сплати судового збору
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги до касаційної скарги додається документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
В порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ про сплату судового збору.
У серпні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом, відповідно до якого, остаточно сформулювавши позовні вимоги, просили:
1) визнати право власності по 1/2 частці за кожним із них на квартиру 
АДРЕСА_1 за набувальною давністю;

2) визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням та скасувати його реєстрацію за спірною адресою.
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 
2025 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
У касаційній скарзі заявники просять скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року в справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) сформульовано правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
За змістом пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю такого майна.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 
0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги фізичною особою на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до положень частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становить з 1 січня 2025 року - 3 028 гривень.
Миколаївський апеляційний суд в ухвалі від 01 грудня 2025 року встановив вартість спірної квартири в сумі 80 020 грн.
Відомості про іншу вартість у розпорядженні Верховного Суду наразі відсутні.
Отже розмір судового збору за подану касаційну скаргу в частині майнових вимог для кожного із заявників становить 2 422,40 грн (1 211,20 грн х 200%).
Розмір судового збору за подану касаційну скаргу в частині немайнової вимоги становить 2 422,40 грн (1 211,20 грн х 200%).
Таким чином, загальний розмір судового збору за подану касаційну скаргу становить 7 267,20 грн (2 422,40 грн + 2 422,40 грн + 2 422,40 грн).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом: 
1) подання уточненої касаційної скарги із зазначенням у ній підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), з урахуванням роз`яснень викладених в цій ухвалі. 
У разі подання уточненої касаційної скарги засобами поштового зв`язку, копії скарги мають бути надані відповідно до кількості учасників справи.
2) надання документу про сплату судового збору у розмірі 7 267,20 грн.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Питання про відкриття касаційного провадження або про відмову у відкритті касаційного провадження буде вирішено колегією суддів після усунення недоліків касаційної скарги та її оформлення відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 
2025 року у справі № 487/5554/25 залишити без руху.
Визначити для усунення недоліків касаційної скарги строк - десять днів з дня вручення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 копії цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя В. В. Шипович