ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року
м. Київ
справа № 688/4708/24
провадження № 61-9090св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Фонд державного майна України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - державне підприємство «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпенко Віктор Константинович, на постанову Хмельницького апеляційного суду, в складі колегії суддів:Ярмолюка О. І., Грох Л. М., Янчук Т. О., від 08 липня 2025 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України (далі - ФДМУ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що із 28 березня 2022 року обіймав посаду виконувача обов`язків директора державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України» (далі - ДП «Рихальське») до призначення директора у встановленому законом порядку. 
3. Наказом заступника голови ФДМУ від 08 жовтня 2024 року № 2346 його звільнено з роботи відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору та призначено ОСОБА_2 виконувачем обов`язків директора ДП «Рихальське» з дати, наступної за датою видання цього наказу, на строк, визначений укладеним з нею контрактом.
4. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки органом управління майном ДП «Рихальське» є Національна академія аграрних наук України, яка наділена виключними повноваженнями щодо призначення та звільнення директора підприємства. Станом на 08 жовтня 2024 року єдиний майновий комплекс ДП «Рихальське» не був переданий із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління ФДМУ, а відповідач не мав повноважень на призначення та звільнення директора. До того ж, оскаржений наказ підписаний неуповноваженою особою, а саме заступником, а не головою ФДМУ.
5. Звертає увагу, що Директор ДП «Рихальське» не був призначений у встановленому законом порядку на підставі конкурсного відбору, а 
ОСОБА_2 призначена лише виконувачем обов`язків директора підприємства, тому підстави для його звільнення із займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії трудового договорувідсутні.
6. Посилаючись на викладене, з урахуванням залишення без розгляду частини позовних вимог, ОСОБА_1 остаточно просив суд визнати протиправним та скасувати наказ ФДМУ від 08 жовтня 2024 року № 2346 в частині його звільнення з роботи та поновити його на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Рихальське».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
7. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області 
від 22 січня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 08 жовтня 2024 року № 2346 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади виконувача обов`язки директора ДП «Рихальське». Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконувача обов`язки директора ДП «Рихальське» з дати звільнення - 08 жовтня 2024 року. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
8. Рішення суду мотивоване тим, що 19 вересня 2023 року єдиний майновий комплекс ДП «Рихальське» був переданий із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління ФДМУ, який з того часу був уповноважений призначати та звільняти керівника підприємства за наказом голови Фонду чи його заступника. Крім того, у період дії воєнного стану призначення керівника підприємства може здійснюватися без конкурсного відбору. 
9. Із ОСОБА_1 був укладений строковий трудовий договір, строк дії якого визначався настанням юридичного факту - призначення директора в установленому порядку. Оскільки станом на 08 жовтня 2024 року директора підприємства не було призначено, а призначено лише виконувача обов`язків директора, суд дійшов висновку, що строк укладеного із позивачем трудового договору не закінчився, а відтак звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України є незаконним. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
10. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року апеляційну скаргу ФДМУ задоволено, рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
11. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком міськрайонного суду про те, що згідно з наказом ФДМУ з кадрових питань (особового складу) 
від 12 вересня 2024 року № 1017к заступник голови Фонду ОСОБА_3 , якому було підпорядковане Управління підприємств агропромислового комплексу та надане право приймати рішення, вчиняти дії і підписувати документи з питань, що належать до їх компетенції, виходячи з напрямків діяльності (завдань, функцій) підпорядкованих структурних підрозділів, мав право на підписання наказу про звільнення ОСОБА_1 .
12. Водночас апеляційний суд врахував, що ОСОБА_1 був призначений на посаду виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське» за строковим трудовим договором. 
13. Оскільки наказом ФДМУ від 08 жовтня 2024 року № 2346 призначено ОСОБА_2 виконувачем обов`язків директора підприємства з дати, наступної за датою видання цього наказу, на строк, визначений укладеним з нею контрактом, апеляційний суд дійшов висновку, що настала подія, з якою пов`язувалося припинення строкового трудового договору, укладеного із ОСОБА_1 , а тому роботодавець мав підстави для звільнення позивача відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.
14. Врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові 
від 22 травня 2024 року у справі № 366/3222/21, апеляційний суд вказав на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що зазначена в наказі Національної академії аграрних наук України від 25 березня 2022 року № 96-к подія, до настання якої ОСОБА_1 мав виконувати обов`язки директора підприємства не настала.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
15. У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпенко В. К., просить скасувати постанову апеляційного суду, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
16. У липні 2025 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Карпенко В. К., подав касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року.
17. Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у серпні 2025 року надійшли до Верховного Суду. 
18. Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
19. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду 
від 24 листопада 2021 року у справі № 569/14889/19, від 04 травня 2022 року 
у справі № 465/1067/18, від 06 липня 2022 року у справі № 275/404/21, 
від 08 лютого 2023 року у справі № 910/16900/19, від 11 червня 2025 року 
у справі № 758/10642/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
20. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що якщо особу призначено виконувачем обов`язків директора на строк «до призначення директора у встановленому законом порядку», то її звільнення у зв`язку із закінченням строку трудового договору (на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України) є незаконним якщо замість неї призначають іншого тимчасового виконувача обов`язків, а не постійного директора, обраного за встановленою процедурою. Призначення нового тимчасового виконувача обов`язків директора не є тією юридичною подією, з якою закон пов`язує закінчення строку дії строкового договору попереднього виконувача обов`язків директора. 
21. Вказує, що правовідносини у розглядуваній справі та у справі 
№ 366/3222/21, яка була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 травня 2024 року, не є подібними.
22. Зазначає, що станом на 08 жовтня 2024 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань відсутня державна реєстрація змін до відомостей про ДП «Рихальське» в частині органу, уповноваженого на його управління.
23. Звертає увагу, що без належного підтвердження відсутності керівника ФДМУ його перший заступник не мав повноважень на підписання наказу про звільнення керівника державного підприємства. 
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
24. У серпні 2025 рокуФДМУ подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін.
25. Відзив мотивований тим, що право на управління об`єктом виникає з дати затвердження органом, який створив комісію, акта приймання-передачі, а тому ФДМУ є уповноваженим органом управління майном ДП «Рихальське» 
з 19 вересня 2023 року.
26. Наполягає, що виконуючий обов`язки директора є керівником підприємства, а до компетенції заступника голови ФДМУ ОСОБА_3 відповідно до його функціональних обов`язків належало вирішення кадрових питань ДП «Рихальське».
Інші процесуальні звернення, які надійшли до Верховного Суду 
27. У серпні 2025 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Карпенко В. К., подав до Верховного Сулу додаткові пояснення, в яких вказує, що в основу відзиву на касаційну скаргу покладено висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі 
№ 366/3222/21, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. 
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
28. Наказом президента Національної академії аграрних наук України 
від 15 лютого 2018 року затверджено статут ДП «Рихальське», згідно з яким підприємство засноване на державній власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном.
29. Пунктами 7.2, 7.5 Статуту визначено, що управління підприємством здійснюється його директором, який підзвітний академії. Директор підприємства призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї президентом академії відповідно до діючого законодавства. Контракт з директором підприємства укладається Національною академією аграрних наук України в особі її президента.
30. Наказом президента Національної академії аграрних наук України 
від 25 березня 2022 року № 96-к призначено ОСОБА_1 виконувачем обов`язків директора ДП «Рихальське» з 28 березня 2022 року до призначення директора у встановленому законом порядку.
31. Згідно з актом приймання-передачі від 19 вересня 2023 року єдиний майновий комплекс ДП «Рихальське» передано зі сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління ФДМУ на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2023 року № 697-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності».
32. Наказом заступника голови ФДМУ від 08 жовтня 2024 року 
№ 2346 звільнено ОСОБА_1 , виконувача обов`язків директора підприємства, згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору та призначено 
ОСОБА_2 виконувачем обов`язків директора підприємства з дати, наступної за датою видання цього наказу, на строк, визначений укладеним з нею контрактом.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
33. Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
34. Відповідно до частин першої-другої, четвертої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
35. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
36. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
37. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Щодо наявності передбачених пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підстав для звільнення ОСОБА_1 .
38. Відповідно до частин першої-другої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 
2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством.
39. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки у зв`язку з вагітністю, пологами і доглядом за дитиною; повернення особи, яка проходила військову, була обрана народним депутатом чи на іншу виборну посаду) або виконанням певного обсягу робіт.
40. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.
41. Вказана норма передбачає підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. У тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певної події, він вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленої події є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку.
42. Необхідно розрізняти працівників, які тимчасово виконують обов`язки за тимчасово відсутнього працівника та які виконують обов`язки за вакантною посадою.
43. У цій справі виконання обов`язків керівника юридичної особи було тимчасовим виконанням обов`язків за вакантною посадою.
44. Рішення про покладення виконання обов`язків за вакантною посадою керівника підприємства ухвалюється власником юридичної особи, має тимчасовий характер, оплата праці такого працівника визначається у відповідному рішенні (наказі, рішенні загальних зборів) або відповідно до посадового окладу, який передбачений локальними актами.
45. Верховний Суд неодноразово зауважував, що покладення виконання обов`язків керівника за своєю правовою природою є тимчасовим заходом, який передбачає виконання обов`язків керівника такого підприємства в обмежений у часі термін, а призначення виконувача обов`язків за вакантною посадою є видом строкового трудового договору (див. постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 640/20119/16-ц, від 09 серпня 
2019 року у справі № 645/8927/15-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17, від 28 червня 2023 року у справі № 456/1736/21).
46. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 366/3222/21 сформульовано висновок, що особа, яка тимчасово виконує обов`язки керівника підприємства за вакантною посадою, тобто «виконувач обов`язків директора підприємства» як і особа, яка на постійній основі обіймає посаду керівника підприємства, тобто «директор (генеральний директор) підприємства» підпадають під загальне поняття «керівник підприємства». Разом із тим, вказавши на строковість відносин підприємства з працівником, на якого покладено виконання обов`язків керівника підприємства за вакантною посадою, та виснувавши про необхідність встановлення строку дії трудового договору на підставі змісту наказу про призначення такого виконувача обов`язків керівника, Велика Палата Верховного Суду розтлумачила, що умову наказу - «до призначення керівника в установленому законодавством порядку» потрібно розуміти у широкому сенсі, а саме як до призначення керівника за результатами проведеного конкурсу шляхом укладення з ним контракту, так і до призначення іншої особи, на яку покладається виконання обов`язків керівника (генерального директора) підприємства шляхом видачі відповідного наказу органом управління.
47. У справі, яка переглядається, апеляційний суд правильно встановив, що ОСОБА_1 був призначений на посаду виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське» за строковим трудовим договором до призначення директора в установленому законом порядку.
48. Наказом ФДМУ від 08 жовтня 2024 року № 2346 ОСОБА_2 призначено виконувачем обов`язків директора ДП «Рихальське» з дати, наступної за датою видання цього наказу, на строк, визначений укладеним з нею контрактом.
49. Встановивши, що настала подія, з якою було пов`язане припинення строкового трудового договору, укладеного із ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.
50. Колегія суддів з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від22 травня 2024 року у справі № 366/3222/21 погоджується з висновками апеляційного суду у розглядуваній справі.
Щодо наявності у ФДМУ повноважень на звільнення ОСОБА_1 . 
51. Відповідно до статті 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема, визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності; встановлює порядок передачі об`єктів державної власності суб`єктам управління, визначеним цим Законом.
За змістом пункту 4 частини першої статті 6 вказаного Закону уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств та голів виконавчих органів господарських товариств, у статутному капіталі яких 100 відсотків акцій (часток) належать державі, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням вимог, передбачених контрактом, у випадках, якщо утворення наглядової ради не є обов`язковим відповідно до закону, а також якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом.
52. У статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» визначено, що ФДМУ є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Фонд державного майна України очолює Голова, який призначається на посаду за поданням Прем`єр-міністра України та звільняється з посади Верховною Радою України (стаття 7 Закону).
53. В силу статті 8 Закону України «Про Фонд державного майна України» голова ФДМУ має заступників, у тому числі першого, які здійснюють визначені Головою ФДМУ обов`язки. У разі відсутності Голови ФДМУ чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин його обов`язки виконує один із заступників відповідно до встановленого Головою ФДМУ розподілу обов`язків.
54. Пунктом 10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 
від 21 вересня 1998 року № 1482 (в редакції, чинній на час передачі єдиного майнового комплексу підприємства до сфери управління ФДМУ) встановлено, що передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів у державну власність, затвердженого цією постановою. Акт складається у чотирьох примірниках, підписується головою і членами комісії та затверджується органом, який створив комісію. Право на управління об`єктом передачі виникає з дати затвердження органом, який створив комісію, акта приймання-передачі, а орган, уповноважений управляти державним майном, що здійснював управління об`єктом, або самоврядна організація втрачає таке право.
55. Згідно з актом приймання-передачі, затвердженим 19 вересня 2023 року на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 серпня 
2023 року № 697-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності», єдиний майновий комплекс ДП «Рихальське» передано із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління ФДМУ.
56. Згідно з наказом ФДМУ з кадрових питань (особового складу) 
від 12 вересня 2024 року № 1017к заступнику голови Фонду ОСОБА_3 , якому підпорядковане Управління підприємств агропромислового комплексу, надане право приймати рішення, вчиняти дії і підписувати документи з питань, що відносяться до їх компетенції, виходячи з напрямків діяльності (завдань, функцій) підпорядкованих структурних підрозділів.
57. ФДМУ в судовому засіданні підтвердив повноваження 
ОСОБА_3 на прийняття наказу про звільнення позивача і наполягав на законності такого звільнення.
58. Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду, що ФДМУ, як орган управління відповідно до покладених на нього завдань, був уповноважений звільнити ОСОБА_1 з посади виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське».
59. Доводи касаційної скарги з посиланням на постанову Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 275/404/21 підлягають відхиленню, з огляду на те, що у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 366/3222/21 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду у справі 
№ 275/404/21. 
60. З урахуванням встановлених обставин, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладениму постановах Верховного Суду 
від 24 листопада 2021 року у справі № 569/14889/19, від 04 травня 2022 року 
у справі № 465/1067/18, від 08 лютого 2023 року у справі № 910/16900/19, від 11 червня 2025 року у справі № 758/10642/22, на які позивач посилався у касаційній скарзі.
61. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
62. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija 
v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
63. Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
64. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд ухвалив оскаржене судове рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, які б давали підстави для його скасування.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпенко Віктор Константинович, залишити без задоволення
2. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович