УХВАЛА

30 березня 2026 року 
м. Київ

справа №140/5107/25
адміністративне провадження № К/990/7724/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі №140/4686/25 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 (повний текст складено 23.01.2026), задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.03.2025 №0079760705, яким за порушення п. 1, 2, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції на суму 477160,50 грн. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 20.02.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі №140/4686/25.
Ухвалою Верховного Суду від 03.03.2026 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження, сплати судового збору та надання оригіналу платіжного документа.
На виконання вимог вказаної ухвали контролюючим органом надіслано клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, надано уточнену касаційну скаргу, платіжну інструкцію від 05.03.2026 №889, відповідно до якої сплачено 7634,57 грн судового збору за подання касаційної скарги.
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що наразі відсутній висновок Верховного Суду стосовно застосування пункту 12 статті 3 Закону України №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» щодо суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів та виробів медичного призначення. На думку скаржника, у разі здійснення фізичною особою-підприємцем у процесі надання стоматологічних послуг реалізації лікарських засобів та виробів медичного призначення, такий платник зобов`язаний вести облік таких товарних запасів в порядку, встановленому законодавством.
Також контролюючим органом зазначено пункт 4 частини 4 статті 328, пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України, зауважено, що суд апеляційної інстанції не обґрунтував висновок про протиправність застосування до позивача відповідальності за порушення пунктів 1, 2 статті 3, статті 20 Закону №265/95-ВР, судами не було у повній мірі надано належної оцінки доводам та доказам податкового органу щодо встановленого порушення, не враховано факту ненадання скаржником контролюючому органу документів, які підтверджують походження та облік товарів.
Верховний Суд зауважує, що доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм Податкового кодексу України, висловлення незгоди з наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Як встановлено зі змісту оскаржуваних рішень, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вимоги п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння), що не враховує контролюючий орган, адже як встановлено судом позивач є ФОП, який є платником єдиного податку 2, і має види господарської діяльності: 86.23 - Стоматологічна практика (основний). Відтак, позивач - платник єдиного податку, який здійснює діяльність виключно з надання стоматологічних послуг, не зобов`язаний вести облік товарних запасів, зокрема, лікарських засобів та/або виробів медичного призначення, які використовуються для лікування пацієнтів у межах надання зазначених послуг. Цей висновок не спростовується записами на чеках та даними баз контролюючого органу про продаж, адже фактично продано медичну послугу з встановлення імплантів/імплантантів, тощо, що і встановив контролюючий орган. Тобто, не було продажу лікарських засобів позивачем, а був некоректний запис про реалізацію медичної послуги у цьому випадку.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Таким чином, недоліки касаційної скарги, які стали підставою для залишення її без руху, скаржником не усунуто в повному обсязі.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі №140/4686/25 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді 	І.А. Васильєва 	
	О.О. Шишов   М.М. Яковенко