ф
УХВАЛА

16 березня 2026 року 
м. Київ
справа №160/25373/25
адміністративне провадження № К/990/9186/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шевцової Н. В.,
суддів: Бучик А. Ю., Тацій Л. В.,
перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 13.02.2026 у справі № 160/25373/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування відмови та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просила:
-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо перебування громадянки ОСОБА_1 - представниці дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю - у ситуації забороненій дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами;
- зобов`язати відповідача вжити позитивні дії:
1) негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації;
2) вважати відповідно до постанови Верховного Суду від 09.12.2024 у справі № 360/777/23, що «Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках»;
3) здійснювати виплату поточної пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк»;
4) здійснити виплату пенсії позивачці, яку вона відповідно до рішення від 07.02.2020 Дніпропетровського окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 160/12433/19 мала отримати з 22.08.2016, на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк», за винятком виплаченої майнової шкоди, з урахуванням компенсації втрати частини доходів;
5) скасувати відмову відповідача від 15.04.2025 № 160/8612/24 щодо поновлення виплати пенсії за віком позивачці з 22.08.2016 (з дати її першого звернення за призначенням пенсії);
6) розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України;
7) встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
16.12.2025 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду першої інстанції позивачка подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та зобов`язано протягом строку надати до суду докази сплати судового збору у розмірі 7267,00 грн. (без врахування зменшення, передбаченого частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір»). 
13.02.2026 ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу позивачки повернуто їй сплату судового збору у меншому розмірі, встановленому судом.
На зазначені рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду позивачка подала касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 02.03.2026.
Щодо касаційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2025, Верховний Суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Отже, законодавцем визначено, що особа може скористатись правом на касаційне оскарження судових рішень виключно у визначених цим Кодексом випадках.
Виходячи з викладеного, Верховний Суд вважає касаційну скаргу позивачки в частині оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 необґрунтованою, оскільки вказане рішення суду першої інстанції не переглядалась в апеляційному порядку, а тому відповідно до приписів частини другої статті 328 КАС України не може бути оскаржене в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Аналіз правових норм та обставин справи доводить відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 у справі № 160/25373/25.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 13.02.2026, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з такого.
Частиною третьою статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судове рішення про повернення апеляційної скарги позивачка не доводить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Доводи позивачки, викладені у касаційній скарзі, зводяться до незгоди з ухвалою суду апеляційної інстанції з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Крім того, слід наголосити, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Таким чином, аналіз ухваленого у цій справі судового рішення і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Враховуючи викладене, слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись частиною третьою статті 328, пунктом 5 частини першої, частини третьої статті 333 КАС України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 13.02.2026 у справі № 160/25373/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування відмови та зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу, в порядку, визначеному статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. В. Шевцова
А. Ю. Бучик
Л. В. Тацій