ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року 
м. Київ
cправа № 922/3562/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників учасників:
офісу ГП - Гудименко Ю.В.
відповідача - 1 - Замніус М.В.
відповідача - 2 - Замніус М.В.
відповідача - 3 - не з`явився
відповідача - 4 - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури 
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 (у складі колегії суддів: Шутенко І.А. (головуючий), Гребенюк Н.В., Слободін М.М.)
та ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.06.2025 в частині залишення позовної заяви без розгляду (суддя Усата В.В.)
за позовом Керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова 
до 1. Харківської міської ради
2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сутра Харків"
4. ОСОБА_1 
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та повернення майна
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. Керівник Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області (далі - Прокурор, Скаржник) 03.09.2021 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави до Харківської міської ради (далі також Відповідач- 1), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління комунального майна, Відповідач - 2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Сутра Харків" (далі - ТОВ "Сутра Харків", Відповідач - 3), ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , Відповідач - 4) та просив суд:
- визнати незаконним та скасувати пункт 73 додатку до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 № 283/16 (далі також спірне рішення);
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.09.2016 № 5375-В-С, укладений між територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якого діяло Управління комунального майна, та ТОВ "Сутра Харків" (далі також Договір);
- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 814328763101, зареєстрованого на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2016 (номер запису про право власності 16456902), припинивши вказане право;
- витребувати у ОСОБА_1 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради спірні нежитлові приміщення.
1.2. Позовна заява Прокурора обґрунтована тим, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації зазначеного майна шляхом його викупу орендарем без застосування конкурсної процедури. Такий спосіб приватизації суперечить інтересам держави і територіальної громади, оскільки міська рада має приймати рішення про продаж нерухомого майна територіальної громади лише за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менше ніж 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
Проте, за доводами Прокурора, звіт про оцінку майна, договір оренди, заява про приватизацію, спірний договір купівлі-продажу не містять будь-яких відомостей про такі поліпшення; ТОВ "Сутра Харків" не подавало до органу приватизації документів на підтвердження здійснення невід`ємних поліпшень, виконаних за час оренди нерухомого майна, а тому оскаржуване рішення міської ради підлягає скасуванню як незаконне, договір купівлі-продажу - визнанню недійсним, а спірні приміщення належить витребувати. Крім того, як зазначав Прокурор, незаконний продаж комунального майна на неконкурентних засадах призвів до неефективного його використання та недоотримання значних коштів місцевим бюджетом, що порушує економічні інтереси держави, а також права та інтереси територіальної громади м. Харкова. 
1.3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 позов Прокурора задоволено частково: визнано недійсним Договір, в іншій частині позовних вимог відмовлено.
1.4. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 вказане рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 скасовано в частині задоволення позову та прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Прокурора відмовлено з огляду на неефективність такого способу захисту. В іншій частині рішення місцевого господарського суду залишено без змін.
1.5. Постановою Верховного Суду від 28.01.2025 частково задоволено касаційну скаргу Прокурора, постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 та рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у цій справі № 922/3562/21 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування у ОСОБА_1 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради спірних нежитлових приміщень та у цій частині справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 
В іншій частині постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 залишено без змін.
1.6. Під час нового розгляду справи ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.03.2025 прийнято до провадження заяву Прокурора про зміну предмета позову та постановлено вважати сформованими позовні вимоги в наступній редакції:
-"Витребувати у ОСОБА_1 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху площею 14,2 кв. м, антресолі №1-:-6, 2а, 2б, 2в, 8--16 площею 170,0 кв.м, загальною площею 184,2 кв. м у житловому будинку літ. "А- 7" по АДРЕСА_1 , передані останній за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 19.09.2016. 
- Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на закінчений будівництвом об`єкт - нежитлові приміщення 1-го поверху, антресолі між 1 та 2 поверхом №1,2, 2а, 2б, 2в, 2г, 3-:-5, 8-:-12, 14-:-16 в житловому будинку літ. "А-7", загальною площею 183 кв.м, по АДРЕСА_1 , проведену 15.06.2023 державним реєстратором Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області Артюхом Д.Є. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2751304163120, номер відомостей про речове право - 50669665)."
1.7. 06.05.2025 представником Відповідача-4 подано клопотання про застосування положень Закону України від 12.03.2025 № 4292-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон № 4292-ІХ), у якому ОСОБА_1 просила:
- зобов`язати позивача здійснити (замовити) оцінку вартості спірного майна станом на дату подачі позовної заяви (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 14.03.2025); 
- внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна, оцінка якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 14.03.2025); 
- у разі невнесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна у встановлений судом строк - повернути заяву позивачеві в порядку, передбаченому статтею 174 Господарського процесуального кодексу України.
1.7. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.06.2025 вказане клопотання ОСОБА_1 задоволено, позовну заяву Прокурора залишено без руху, встановлено 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви та постановлено Прокурору у вказаний строк подати до Господарського суду Харківської області:
- експертно-грошову оцінку вартості спірного нерухомого майна, здійснену в порядку, визначеному законом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 14.03.2025);
- документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна;
- докази доплати судового збору, з урахуванням наданої оцінки (експертно-грошової оцінки спірного майна), здійсненої в порядку, визначеному законом, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 14.03.2025.
Ухвала мотивована тим, що 09.04.2025 набрав чинності Закон № 4292-ІХ, абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення якого внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема до статей 164 та 174, і доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України. 
1.8. В такий спосіб, за висновками місцевого господарського суду, позовна заява Прокурора не відповідає вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України. 
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.06.2025, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2025, позов Прокурора залишено без розгляду. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.03.2025. 
2.2. Суди дійшли висновку, що Прокурором не виконано вимоги ухвали від 09.06.2025 про залишення позовної заяви без руху, що, відповідно до частини тринадцятої статті 176 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для залишення позову без розгляду.
При цьому ухвала суду першої інстанції в частині скасування заходів забезпечення позову апеляційним судом не переглядалася, оскільки відповідні доводи були відсутні у апеляційній скарзі.
2.3. Прокурор не погодився з такими судовими рішеннями та скористався правом на їх касаційне оскарження.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. У своїй касаційній скарзі Прокурор просить Суд скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.06.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а також перерозподілити судові витрати за подання касаційної скарги.
3.2. Доводами касаційної скарги Прокурор визначив, зокрема, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з порушенням, неправильним застосуванням норм права: статті 2, частини третьої статті 3, статті 11, частини першої статті 43, статей 74, 76, 77, 86, частини шостої статті 164, статей 226, 236 Господарського процесуального кодексу України, статті 58 Конституції України, частини першої статті 3 Закону України "Про публічні електронні реєстри", статей 3, 13, 16, частини п`ятої статті 390 Цивільного кодексу України, частини другої статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4292 - ІХ. 
Узагальнено доводи касаційної скарги зводяться до наступного:
- позовна заява подана Прокурором з дотриманням вимог статті 164 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату звернення з цим позовом до суду (03.09.2021). Частина шоста статті 164 Господарського процесуального кодексу України у чинній редакції не має зворотної дії в часі, оскільки є нормою процесуального права;
- Прокурором подано позовну заяву про витребування майна у ОСОБА_1 як у недобросовісного набувача. Про недобросовісність останньої Прокурором також наголошувалося під час розгляду справи. Недобросовісність набуття спірного майна виключає можливість застосування вимог, які стосуються витребування майна у добросовісного набувача. Саме позовній вимозі про витребування майна у недобросовісного набувача суд має надати оцінку під час розгляду справи. У випадку, якщо суд дійде висновку про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 388 Цивільного кодексу України (право власника на витребування майна від добросовісного набувача), це не свідчить про обов`язок позивача змінити предмет позову, оскільки це є правом позивача, і за обрання можливого неефективного способу захисту позивач несе відповідні ризики у вигляді відмови в задоволенні позову; 
- невнесення Прокурором вартості витребуваного майна на депозитний рахунок суду виключає можливість постановлення рішення суду про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом Прокурора та ухвалення судом рішення про витребування майна у недобросовісного набувача;
- частина п`ята статті 390 Цивільного кодексу України не поширюється на випадки подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача. Питання щодо добросовісності чи недобросовісності набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення;
- застосування частини шостої статті 164 Господарського процесуального кодексу України, яка не підлягає застосуванню при прийнятті справи до свого провадження після направлення справи Верховним Судом на новий розгляд у частині позовної вимоги про витребування нерухомого майна, може свідчити про незаконну відмову в доступі до правосуддя;
- Законом № 4292-ІХ передбачено компенсацію органом державної влади або органом місцевого самоврядування безпосередньо добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Тобто саме за рахунок вищевказаних органів здійснюється компенсація, а не за рахунок Прокурора; 
- Прокурор не має можливості замовити оцінку спірного майна, оскільки відповідно до частини другої статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить або в яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб, однак Прокурор не є власником спірного об`єкта.
3.3. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги Прокурора.
3.4. Харківська міська рада у наданому Суду відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Водночас у відзиві заявлено клопотання про зупинення касаційного провадження у справі до розгляду Великої Палати Верховного Суду справи № 922/2555/21. 
3.5. Інші відповідачі правом надати Суду відзив на касаційну скаргу не скористалися.
4. Розгляд справи Верховним Судом
4.1. Касаційне провадження у справі відкрито 04.09.2025 на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
4.2. Ухвалою Верховного Суду від 30.09.2025 касаційне провадження у справі зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду рішень у справі № 922/2555/21.
4.3. У подальшому касаційне провадження у справі № 922/3562/21 було зупинено ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2025 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справ № 142/1/23 та № 910/4258/25.
4.4. 10.12.2025 Великою Палатою Верховного Суду було постановлено ухвалу у справі № 142/1/23, якою справу повернуто на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2026 справу № 910/4258/25 повернуто на розгляд відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. 
4.5. Верховний Суд ухвалою від 12.02.2026 поновив касаційне провадження у справі та призначив її до розгляду у судовому засіданні 04.03.2026. При цьому учасникам справи запропоновано надати письмові пояснення з урахуванням правової позиції, сформованої у відповідних судових рішеннях Верховного Суду, до 26.02.2026. У вказаний строк Судом отримано відповідні пояснення від Прокурора, у яких зазначається про наявність підстав для задоволення його касаційної скарги.
4.6. Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на зупинення касаційного провадження у справі та з метою дотримання єдності судової практики при ухваленні судового рішення, колегія суддів розглядає справу в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
5. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
5.1. Господарські суди попередніх інстанцій за наявними у справі матеріалами встановили, що 01.06.2016 між Управлінням комунального майна (орендодавець) та ТОВ "Сутра Харків" (орендар) укладено договір оренди, за умовами якого орендар передає, а орендодавець приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху № XC площею 14,2 кв. м, антресолі № 1-:-6, 2а, 2б, 2в, 8-:-16 площею 170,0 кв. м, всього загальною площею 184,2 кв. м у житловому будинку, які належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.
За пунктом 3.1 договору вартість об`єкта оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 543 600 грн без ПДВ станом на 22.01.2016.
Згідно з пунктом 4.7 договору оренди від 01.06.2016 № 3090 орендар зобов`язаний змінювати стан орендованого майна виключно за письмовою згодою орендодавця.
Відповідно до пункту 4.8 договору орендар зобов`язаний: здійснювати поточний ремонт за письмовою згодою орендодавця; за свій рахунок здійснювати капітальний ремонт за письмовою згодою орендодавця при наявності узгодженої проектно-кошторисної документації та дозволу, отриманого відповідно до діючого законодавства; здійснювати реконструкцію орендованого майна за письмовою згодою орендодавця за свій рахунок за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з управлінням містобудування і архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, при наявності дозволу, отриманого відповідно до діючого законодавства.
Пунктом 5.2 договору передбачено, що орендар має право здійснювати капітальний ремонт, реконструкцію, влаштування окремих входів у встановленому порядку, при наявності письмової згоди орендодавця, за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з управлінням містобудування та архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, за наявності дозволу, отриманого відповідно до діючого законодавства. Згідно з пунктом 5.3 договору орендар має право за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, проводити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта оренди у власність. Поліпшення, зроблені без згоди орендодавця, які неможливо відокремити без пошкодження орендованого майна, не породжують зобов`язання орендодавця відшкодувати їх вартість.
Орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп (пункт 5.6 Договору).
Згідно з пунктом 10.1 розділу 10 цього договору договір оренди діє з 01.06.2016 до 01.05.2019.
5.2. За актом приймання-передачі від 01.06.2016 нерухоме майно, зазначене в договорі, було передано орендарю.
5.3. У подальшому ТОВ "Сутра Харків" звернулося до Управління комунального майна із заявою від 06.06.2016, у якій просило дозволити приватизацію орендованих нежитлових приміщень. До цієї заяви, як установили суди, не було долучено документів, які надавали б право на таку приватизацію.
5.4. Згідно з рішенням Харківської міської ради від 06.07.2016 № 283/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" вирішено здійснити відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу (згідно з додатком). Так у пункті 73 вказаного додатку передбачено: характеристика - нежитлові приміщення 1-го поверху, антресолі в житловому будинку; визначено адресу приміщення та площу - 184,2 кв. м. У вказаному рішенні Харківської міської ради зазначено, що воно прийняте на підставі Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки.
5.5. У зв`язку з прийняттям вказаного рішення ТОВ "Сутра Харків" звернулося до Управління комунального майна із заявою про приватизацію шляхом викупу від 26.07.2016. Також Відповідач-3 просив орендодавця доручити ТОВ "Національна керуюча компанія" проведення експертної оцінки орендованих товариством згідно з Договором нежитлових приміщень площею 184,2 кв. м.
5.6. Суди попередніх інстанцій зазначили, що до матеріалів приватизаційної справи долучено Звіт про оцінку майна: нежитлових приміщень у житловому багатоквартирному будинку літ."А-7", складений 31.07.2016 суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ "Національна керуюча компанія" та затверджений 17.08.2016 начальником Управління комунального майна. Відповідно до Звіту ринкова вартість нежитлових приміщень станом на 31.07.2016 склала 552 360 грн (без урахування ПДВ).
5.7. За доводами Прокурора у Звіті відсутні будь-які відомості про те, що орендарем проводилися ремонтні роботи у спірних нежитлових приміщеннях, у тому числі невід`ємні поліпшення.
5.8. 02.09.2016 між ТОВ "Сутра Харків" (покупець) та територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діяло Управління комунального майна (продавець), укладено та нотаріально посвідчено договір № 5375-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ТОВ "Сутра Харків".
За умовами розділу 2 Договору ціна продажу нежитлових приміщень становить 662 832 грн (з ПДВ).
5.9. На підставі Договору та акта прийому-передачі від 05.09.2016 приватний нотаріус 08.09.2016 здійснив державну реєстрацію права власності на спірні нежитлові приміщення за ТОВ "Сутра Харків" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 814328763101, номер запису про право власності 16363339).
5.10. У подальшому 19.09.2016 між ТОВ "Сутра Харків" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень за ціною 662 832 грн, та одночасно проведено державну реєстрацію права власності за Відповідачем - 4.
5.11. Наведене стало підставою для звернення Прокурора до суду з позовною вимогою про, серед інших, витребування у ОСОБА_1 спірних нежитлових приміщень.
6. Позиція Верховного Суду
6.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні Прокурора та представника Харківської міської ради і Управління комунального майна, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
6.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
6.3. Верховний Суд неодноразово зазначав, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), залишається за ним (постанови Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №910/20309/21, від 01.05.2024 у справі № 910/9635/22, від 14.01.2025 у справі № 910/21871/21, від 05.11.2025 у справі № 906/808/24). 
6.4. Причиною звернення з касаційною скаргою стала незгода Прокурора з судовими рішеннями у цій справі про залишення позову без розгляду.
6.5. Отже предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду Харківської області від 23.06.2025, якою позов Прокурора у справі № 922/3562/21 залишено без розгляду, та постанова Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 про залишення вказаної ухвали без змін. 
6.6. Переглянувши вказані судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, Суд зазначає наступне.
6.7. 09.04.2025 набрав чинності Закон України № 4292-ІХ від 12.03.2025 "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача". 
6.8. Абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4292 - ІХ внесено зміни до статей 164, 174 Господарського процесуального кодексу України.
Так статтю 164 Господарського процесуального кодексу України доповнено частиною шостою такого змісту: "У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".
Частину другу статті 174 Господарського процесуального кодексу України доповнено абзацом третім такого змісту: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".
6.9. Законом № 4292-ІХ також доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту: "5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".
6.10. Також Законом № 4292-ІХ статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною другою такого змісту: "Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".
6.11. Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
6.12. Залишаючи позов Прокурора без розгляду, суди попередніх інстанцій виходили з того, що внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або Прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює винесення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.
Норми, які зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача. Так, компенсація вартості витребуваного майна матиме місце у випадку задоволення позову та вилучення майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (держава або територіальна громада) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.
Крім того суди виснували, що оскільки суд позбавлений можливості встановити добросовісність набувача на цій стадії розгляду справи, зазначена обставина залишатиметься невизначеною до закінчення розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті спору, тому суд має вжити всіх заходів з метою захисту прав Відповідача-4 як потенційно добросовісного набувача.
6.13. Верховний Суд не погоджується з висновками судів щодо наявності підстав для повернення позову Прокурора на підставі частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.
6.14. пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4292-ІХ унормовано, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:
- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;
- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
6.15. Водночас статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
6.16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15 зазначено, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем.
6.17. З урахуванням викладеного Верховний Суд звертає увагу на те, що положення частини п`ятої статті 390 Цивільного кодексу України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом з тим, у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача наведені приписи статті 390 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню.
У свою чергу питання про добросовісність/недобросовісність набувача може бути вирішене судом лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.
6.18. При цьому у випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 Цивільного кодексу України без застосування приписів частини п`ятої статті 390 Цивільного кодексу України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Натомість у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини п`ятої статті 390 Цивільного кодексу України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.01.2026 у справі № 354/160/25, від 01.12.2025 у справі № 354/419/25, від 19.11.2025 у справі № 523/14914/24, від 28.01.2026 у справі № 922/2555/21.
6.19. У цій справі № 922/3562/21 позовна заява подана Прокурором 03.09.2021 з вимогою про витребування майна (нежитлових приміщень) у ОСОБА_1 як у кінцевого набувача, яка, у свою чергу, набула спірне нерухоме від особи, яка не мала права його відчужувати. 
6.20. Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
Зокрема Велика Палата Верховного Суду зазначала, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Такий підхід є усталеним та знайшов відображення, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16, від 22.10.2022 у справі № 229/1026/21, від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17, від 16.04.2025 у справі № 924/971/23.
6.21. В такий спосіб, не зважаючи на посилання Прокурора у позовній заяві на норми статті 388 Цивільного кодексу України, його доводи, що послідовно викладені у позовній заяві та інших процесуальних документах, та його позиція у спірних правовідносинах зводяться до того, що спірне майно вибуло з володіння держави внаслідок неправомірних і недобросовісних дій його набувачів, зокрема і ОСОБА_1 . 
6.22. Зважаючи на викладене та за встановлених у цій справі обставин суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про залишення позову без розгляду. Оскільки Прокурор у цій справі пред`явив позов про витребування нерухомого майна у недобросовісного набувача (останнього набувача), то приписи частини п`ятої статті 390 Цивільного кодексу України, частини шостої статті 164, частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України у такому випадку не підлягають застосуванню при вирішенні питання про прийняття позову до розгляду. У свою чергу питання про добросовісність/ недобросовісність набувачів може бути вирішене судом лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення.
6.23. З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не врахував усіх у сукупності обставин справи та помилково постановив оскаржувану ухвалу про повернення позову, а суд апеляційної інстанції вказаних недоліків не усунув.
6.24. Зважаючи на викладене касаційна скарга Прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувані ним судові рішення - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
6.25. При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що оскаржуваною ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.06.2025 також скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою цього ж суду від 24.03.2025. Забезпечення позову скасовано в порядку частини дев`ятої статті 145 Господарського процесуального кодексу України, а саме з огляду на залишення позову без розгляду. 
Тобто скасування судом забезпечення позову у цій справі є не окремою процесуальною дією, а застосовано як наслідок залишення позову Прокурора без розгляду, тому у касаційному порядку не оскаржується. 
За таких обставин Верховний Суд скасовує ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.03.2025 повністю: і в частині залишення позову без розгляду, і в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.03.2025.
7. Висновки Верховного Суду
7.1. В силу приписів частин третьої, четвертої статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.
7.2. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу для продовження розгляду.
7.3. Згідно з частиною шостою статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
7.4. З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги Прокурора та скасування ухвали суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) та постанови суду апеляційної інстанції з направленням справи до місцевого господарського суду для продовження розгляду.
8. Розподіл судових витрат
8.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 310, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.06.2025 скасувати, а справу № 922/3562/21 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко