УХВАЛА

07 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 903/1006/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковський О.В. - головуючий, Огороднік К.М., Погребняк В.Я. 
розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Волинській області
на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2026
та ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.12.2025
у справі №903/1006/25
за заявою фізичної особи ОСОБА_1 
про неплатоспроможність,-
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1006/25 клопотання арбітражного керуючого про закриття провадження у справі про неплатоспроможність - задоволено, припинено процедуру реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 , скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.11.2025, повноваження керуючого реструктуризацією боргів боржника - арбітражного керуючого Самчука Антона Миколайовича припинено, грошові вимоги конкурсних кредиторів до фізичної особи ОСОБА_1 , які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню, провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 закрито.
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Головне управління ДПС у Волинській області звернулося до суду 09.01.2026 із апеляційною скаргою через систему Електронний суд, в якій просило ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1006/25 - скасувати. Справу №903/1006/25 направити до Господарського суду Волинської області для продовження розгляду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1006/25 закрито.
23.03.2026 через систему "Електронний суд" до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 та ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 у справі №903/1006/25.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 903/1006/25 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Васьковський О.В., суддя - Огороднік К.М., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.03.2026.
Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги, предметом касаційного оскарження є ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 та ухвала Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1006/25.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою в частині оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1006/25 з огляду на таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначено, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.
Зважаючи на те, що апеляційним судом закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1006/25, отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції не була переглянута по суті, тому ухвала Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1006/25, не може бути предметом самостійного перегляду в суді касаційної інстанції. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на таке, Головному управлінню ДПС у Волинській області необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою в частині оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1006/25 на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.
Перевіривши матеріали касаційної скарги в частині оскарження ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2026, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.
Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено у Законі України «Про судовий збір».
Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, ? у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2026 року встановлений у розмірі 3 328,00 грн.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2-1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Так, оскаржуючи до Верховного Суду ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2026, скаржнику належало сплатити судовий збір в розмірі 2662,40 грн. (3328*0,8)
Проте матеріали касаційної скарги не містять доказів сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Отже, у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається відповідна підстава касаційного оскарження судового рішення, передбачена частиною другою статті 287 ГПК України, а також обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування/порушення цих норм, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення та чітко визначити конкретну підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену відповідним абзацом частини другою статті 287 ГПК України. 
Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У касаційній скарзі не наведено належного обґрунтування, передбаченого законом для касаційного оскарження судового рішення - ухвали апеляційного господарського суду, натомість викладено суть спірних правовідносин, обставини справи .
Зміст касаційної скарги зводиться лише до незгоди із встановленими судом обставинами справи та винесеним рішенням.
Самої по собі незгоди скаржника із висновками судів, без викладення аргументів щодо неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, та без зазначення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга в частині оскарження ухвали апеляційного суду відповідно до статті 287 Господарського процесуального кодексу України, недостатньо для виконання вимог пункту 5 частини 2 статті 290 цього Кодексу.
Отже, перевіркою щодо форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам ГПК України, Верховним Судом встановлено, що касаційна скарга в частині оскарження ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 у справі №903/1006/25 не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Вимогами частини другої статті 174 ГПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме ? сплатити судовий збір в розмірі визначеному цією ухвалою; зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга в частині оскарження ухвали апеляційного суду з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав) із урахуванням змісту цієї ухвали, з огляду на предмет касаційного оскарження, із зазначенням про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень.
Суд звертає увагу скаржника на те, що неусунення або неповне (неналежне) усунення зазначених недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, ГПК України, Верховний Суд,?
У Х В А Л И В:
1. Відмовити Головному управлінню ДПС у Волинській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою в частині оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1006/25.
2. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 у справі №903/1006/25 залишити без руху.
3. Надати строк на усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення ухвали. 
4. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Васьковський
Судді К.М. Огороднік
В.Я. Погребняк