ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/9063/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 (за результатом розгляду заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником) та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"
про стягнення 1 294 237 380,37 грн,
за участю Комунального підприємства "Харківводоканал".

ІСТОРІЯ СПРАВИ 

1. Короткий зміст обставин справи

1.1. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - НЕК "Укренерго", позивач) звернулося до суду з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - ДП "Укрінтеренерго", відповідач) про стягнення 1 294 237 380,37 грн, з яких 509 405 713,94 грн основний борг, 110 383 925,17 грн пеня, 518 584 265,97 штраф, 131 834 558,54 грн інфляційні втрати та 24 028 916,77 грн 3% річних.

1.2. Господарський суд міста Києва рішенням від 18.07.2023 у справі № 910/9063/22, яке залишив без змін Північній апеляційний господарський суд постановою від 05.03.2025, позов задовольнив частково; стягнув з ДП "Укрінтеренерго" на користь НЕК "Укренерго" 482 024 394,77 грн основного боргу, в іншій частині відмовив.

1.3. На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі № 910/9063/22 31.03.2025 видано відповідний наказ.

1.4. Верховний Суд постановою від 12.11.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у справі № 910/9063/22 скасував у частині стягнення боргу в сумі 43 290 501,15 грн, 110 383 925,17 грн пені, 518 584 265,97 штрафу, 131 834 558,54 грн інфляційних втрат та 24 028 916,77 грн, 3% річних, а справу в цій частині направив на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

1.5. Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.11.2025 прийняв справу № 910/9063/22 до провадження в частині вимог щодо стягнення боргу в сумі 43 290 501,15 грн, 110 383 925,17 грн пені, 518 584 265,97 штрафу, 131 834 558,54 грн інфляційних втрат та 24 028 916,77 грн, 3% річних.

1.6. До суду першої інстанції від Міністерства юстиції України 27.11.2025 надійшла заява, в якій просить надати дозвіл щодо звернення стягнення на грошові кошти Комунального підприємства "Харківводоканал" (далі - КП "Харківводоканал", скаржник) з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/9063/22 від 31.03.2025 про стягнення з ДП "Укрінтеренерго" на користь НЕК "Укренерго" 438 733 893,62 грн основного боргу, 330 397,35 грн витрат зі сплати судового збору та з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження.

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

2.1. Господарський суд міста Києва ухвалою від 11.12.2025 у справі № 910/9063/22 (суддя Привалов А. І.), яку залишив без змін Північний апеляційний господарський суд постановою від 19.01.2026 (колегія суддів: Андрієнко В. В., Буравльов С. І., Шапран В. В.), заяву головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича (далі - ВДВС, державний виконавець) про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником задовольнив частково. Звернув стягнення на грошові кошти, що належать КП "Харківводоканал" та яке має заборгованість перед ДП "Укрінтеренерго", з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/9063/22 від 31.03.2025 про стягнення з ДП "Укрінтеренерго" на користь НЕК "Укренерго" 423 335 412,13 грн основного боргу, 330 397,35 грн витрат зі сплати судового збору та з урахуванням виконавчого збору і витрат виконавчого провадження; в іншій частині вимог - відмовив.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. КП "Харківводоканал" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 у справі № 910/9063/22 скасувати; ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 у справі № 910/9063/22 про відмову у долученні доказів до матеріалів справи скасувати; ухвалити у цій справі нове рішення про відмову у задоволенні звернення державного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. КП "Харківводоканал", з посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, зазначає, що оскаржувані судові рішення постановлені з порушенням норм права, без урахування висновків щодо застосування статті 336 ГПК України у взаємодії зі статтею 53 Закону України "Про виконавче провадження" у подібних правовідносинах, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17, постановах Верховного Суду від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17, від 11.09.2019 у справі № 902/1260/15, від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18, від 13.10.2020 у справі № 913/526/17.

4.2. Скаржник також вказує на неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування статті 79 ГПК України, викладених у постановах від 16.08.2023 у справі № 910/66/22, від 02.08.2023 у справі № 917/1373/21, від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 щодо вимог до стандартів доказування. Процесуальні порушення у цій частині унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
4.3. На думку скаржника, судом першої інстанції не забезпечено належного повідомлення про розгляд справи, що позбавило його можливості надати пояснення та докази. Водночас розмір заборгованості, визначений за даними ДП "Укрінтеренерго", є спірним та оскаржується.

4.4. Скаржник також зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у долученні додаткових доказів, не з`ясувавши поважності причин їх неподання до суду першої інстанції.

5.Доводи інших учасників справи 

5.1. У відзивах на касаційну скаргу НЕК "Укренерго" та ДП "Укрінтеренерго" заперечують проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просять відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін оскаржувані судові рішення.

5.2. Від державного виконавця відзив на касаційну скаргу до Суду не надходив.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

7.1. Предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, якою відповідно до статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 336 ГПК України звернено стягнення на грошові кошти іншої особи, а також постанова апеляційного суду, якою зазначену ухвалу залишено без змін.

7.2. Оцінюючи доводи касаційної скарги скрізь призму правильності застосування статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 336 ГПК України, Верховний Суд зазначає таке.

7.3. Згідно із статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

7.4. Відповідно до частини першої статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

7.5. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 326 ГПК України).

7.6. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25.04.2012).

7.7. Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців, є Закон України "Про виконавче провадження".

7.8. Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб (пункт 1 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження").

7.9. Порядок звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, визначений у статті 53 Закону України "Про виконавче провадження".

7.10. Відповідно до частин першої - четвертої статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

7.11. Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку також визначений у статті 336 ГПК України.

7.12. Відповідно до частини першої статті 336 ГПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

7.13. За заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах), електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили (частина п`ята статті 336 ГПК України).

7.14. Згідно з частиною шостою статті 336 ГПК України одночасно суд вирішує питання про зустрічне забезпечення та про заборону такій особі вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед боржником та (або) зупиняє виконання судового рішення, згідно з яким з такої особи на користь боржника стягуються грошові кошти в межах загальної суми стягнення, до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.

7.15. У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником (частина восьма статті 336 ГПК України).

7.16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19 зазначила, що особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

7.17. Наразі існує стала судова практика щодо застосування положень статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 336 ГПК України, підтверджена висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17, від 11.09.2019 у справі № 902/1260/15, від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18 (на які посилається скаржник), від 13.08.2021 у справі № 910/20504/16, на які, зокрема, посилається скаржник у касаційній скарзі.

7.18. Верховний Суд у зазначених постановах дійшов висновку про те, що системний аналіз положень статей 53, 56 Закону України "При виконавче провадження" та статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем для неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.

7.19. При розгляді заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до статті 336 ГПК України предметом дослідження суду має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватися доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення.

7.20. При розгляді такої заяви судам необхідно враховувати, зокрема, що факт існування заборгованості не обов`язково має підтверджуватись судовим рішенням. За відсутності такого рішення суд має надати власну оцінку доводам заявника щодо наявності відповідної заборгованості, її розміру, спірності чи безспірності.

7.21. Спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент звернення особи із заявою в порядку статті 336 ГПК України боржник мав заборгованість перед кредитором, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначає заявник, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на момент такого звернення (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.12.2024 у справі № 902/831/23).

7.22. Частина друга статті 336 ГПК України не встановлює виключних підстав для відмови в задоволенні такої заяви, а тому суд, встановивши обставини, за яких звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, неможливе, може відмовити в задоволенні відповідної заяви з дотриманням норм процесуального законодавства (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.01.2024 у справі № 908/1276/21 (908/921/22).

7.23. Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, судами встановлено, що на виконанні у ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 78611362, до складу якого входить, зокрема, виконавче провадження № 78142430 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/9063/22 від 31.03.2025, виданого на виконання рішення цього суду від 18.07.2023. У ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем установлено відсутність у боржника грошових коштів, достатніх для виконання судових рішень. Водночас ДП "Укрінтеренерго" листом від 14.10.2025 № 44/22-1980 повідомило про наявність права вимоги до КП "Харківводоканал", а саме заборгованості за спожиту електричну енергію, що перебуває у володінні останнього на підставі договорів постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

7.24. Суди зазначили, що звертаючись до суду в порядку статті 336 ГПК України, державний виконавець урахував, що постановою Верховного Суду від 12.11.2025 у справі № 910/9063/22 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 скасовані в частині стягнення 43 290 501,15 грн. Відтак на підставі наказу Господарського суду міста Києва № 910/9063/22 від 31.03.2025 підлягають стягненню з ДП "Укрінтеренерго" на користь НЕК "Укренерго" грошові кошти у розмірі 438 733 893,62 грн.

7.25. Частково задовольняючи заяву державного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником, суди виходили з того, що особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою. Таким чином, предметом дослідження суду, у цьому випадку, є факт наявності заборгованості, що підтверджується належними доказами, зокрема, це може бути відповідне рішення суду або факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які стягувач чи виконавець просить звернути стягнення.

7.26. Суди встановили, що між ДП "Укрінтеренерго" та КП "Харківводоканал" укладено договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", а саме: від 30.01.2022 № 56/1-ПД/23; від 25.04.2023 № 38/4-ПД/23; від 21.07.2023 № б/н; від 19.10.2023 № 33/10-ПД/23; від 14.03.2024 № 33/3-ПД/24; від 10.05.2024 № 16/5-ПД/24; від 25.09.2024 № 21/9-ПД/24; від 26.11.2024 № 36/11-ПД/24; від 11.02.2025 № 15/2-ПД/25; від 12.03.2025 № 13/3-ПД/25; від 11.06.2025 № 41/6-ПД/25. Станом на 19.08.2025 розмір заборгованості КП "Харківводоканал" перед ДП "Укрінтеренерго" за означеними договорами складає 4 486 315 988,51 грн.

7.27. Отже, за висновками судів, КП "Харківводоканал" має дебіторську заборгованість перед ДП "Укрінтеренерго", яка підтверджується доданими до справи договорами та актами купівлі-продажу електричної енергії. Заперечення щодо розміру заборгованості від КП "Харківводоканал" до суду першої інстанції не надходили. Водночас судами враховано пояснення ДП "Укрінтеренерго", відповідно до яких розмір безспірної заборгованості за наказом Господарського суду міста Києва № 910/9063/22 від 31.03.2025 становить 423 335 412,13 грн.

7.28. Апеляційний суд щодо доводів скаржника про неналежне повідомлення про розгляд справи, зазначив, що копію ухвали від 01.12.2025 про призначення заяви до розгляду доставлено до електронного кабінету КП "Харківводоканал" 02.12.2025, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку електронного документа від 03.12.2025.

7.29. З огляду на викладене, Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та вважає їх передчасними, такими, що зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, зокрема статті 53 Закону України "Про виконавче провадження", статей 86, 236, 336 ГПК України, без належного дослідження доказів та з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

7.30. Суди попередніх інстанцій, формально пославшись на правові висновки Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права, фактично їх не застосували, оскільки не встановили належним чином наявність, розмір та безспірність заборгованості КП "Харківводоканал" перед ДП "Укрінтеренерго".

7.31. Верховний Суд зазначає, що сам по собі факт укладення між сторонами договорів та наявність актів купівлі-продажу електричної енергії не є безумовним доказом існування безспірності заборгованості. Висновки судів про розмір заборгованості та її наявність є припущеннями, які не можуть бути покладені в основу судового рішення. Наведене свідчить про те, що суди попередніх інстанцій не перевірили доводи сторін у повному обсязі та не встановили, чи існувала на момент звернення державного виконавця до суду та на момент ухвалення судового рішення заборгованість КП "Харківводоканал" перед ДП "Укрінтеренерго", якщо так, то у якому розмірі, чи була вона безспірною та чим це підтверджується з огляду на статті 73, 74, 76, 77, 86 ГПК України.

7.32. Колегія суддів виходить з того, що загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість оцінки і дослідження доводів та доказів, на підставі яких встановлюються обставин, які мають значення для вирішення справи, а також оцінки як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотиви відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

7.33. Отже, суди не встановили вагомі і ключові умови для застосування статті 336 ГПК України, не дослідили належним чином безспірності заборгованості, яка є важливою у спірних правовідносинах, а колегія суддів, з огляду на повноваження, передбачені статтею 300 ГПК України не може самостійно встановлювати відповідні обставини.

7.34. Інші доводи касаційної скарги з огляду на означене вище не впливають на висновок Верховного Суду щодо неправильного застосування судами вказаних норм права і не є визначальними у зв`язку зі встановленим.

7.35. Отже, порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права є підставою для скасування ухвалених ними рішень і направлення справи на новий розгляд.

7.36. У свою чергу, доводи відзивів НЕК "Укренерго" та ДП "Укрінтеренерго" на касаційну скаргу не спростовують обставин не дослідження судами зазначених обставин і не можуть бути підставою для залишення без змін оскаржуваних судових рішень.

7.37. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та у справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку частково знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 7 цієї постанови.

8.2. Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливило, з огляду на доводи та докази, надані учасниками справи, встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції передбаченими статтю 300 ГПК України.

8.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

8.4. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

8.5. Ураховуючи, що спочатку суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, судові рішення у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.6. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 7 цієї постанови, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

9. Судові витрати

9.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує судові рішення та передає справу на новий до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 у справі № 910/9063/22 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова