ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/16067/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,
секретар судового засідання - Корнієнко О. В., 
за участю представників:
Офісу Генерального прокурора - Красножон О. М.,
Фонду державного майна України -Федорчука О. В.,
Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України - не з`явився,
Регіонального відділення 
Фонду державного майна України
по Одеській та Миколаївській областях -Басюк Т. В.,
Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ.ЮА» -не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 (у складі колегії суддів: Аленін О. Ю. (головуючий), Принцевська Н. М., Філінюк І. Г.), якою скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.06.2025 про залишення без розгляду позову
у справі № 910/16067/24
за позовом Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Міністерства соціальної політики України 
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ.ЮА»
про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути майно,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2025 року до Господарського суду Одеської області на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 30.12.2024 надійшов позов Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі - ФДМУ), Міністерства соціальної політики України (перейменовано на Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2025 № 904, далі - Міністерство) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській (далі - РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях) та Миколаївській областях, Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ.ЮА» (далі - ТОВ «ІНВЕСТ.ЮА»), у якому прокурор просив суд:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 10.02.2023, укладений між РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях та ТОВ «ІНВЕСТ.ЮА», щодо цілісного майнового комплексу Дитячого оздоровчого табору «Сонячний» (далі - ДОТ «Сонячний») площею 5 318 кв. м, розташованого за адресою: пров. Тірас, 3, смт Сергіївка, Білгород-Дністровський район, Одеська область;
- зобов`язати ТОВ «ІНВЕСТ.ЮА» повернути цілісний майновий комплекс ДОТ «Сонячний» площею 5 318 кв. м, розташований за адресою: пров. Тірас, 3, смт Сергіївка, Білгород-Дністровський район, Одеська область, державі в особі ФДМУ.
В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на те, що в ході здійснення процедури відчуження спірного нерухомого майна і укладання оспорюваного договору відповідачі порушили вимоги постанови Верховної Ради України від 17.03.2009 № 1137-VI «Про запровадження мораторію на ліквідацію, відчуження, перепрофілювання оздоровчих закладів (дитячих, професійних тощо)», законів України «Про приватизацію державного і комунального майна», «Про оздоровлення та відпочинок дітей», що безпосередньо порушує інтереси держави у сфері оздоровлення і відпочинку дітей, та відповідно є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним та повернення спірного майна.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 прийнято до розгляду позовну заяву Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі ФДМУ, Міністерства та відкрито провадження у справі № 910/16067/24; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.
09.04.2025 набрав чинності Закон України від 12.03.2025 № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі - Закон від 12.03.2025 № 4292-ІХ).
Абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зокрема, до статей 164, 174 ГПК України.
Також зазначеним Законом викладено у новій редакції статтю 388 Цивільного кодексу України та доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) частиною 5, статтю 391 ЦК України частиною 2.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.05.2025 позовну заяву Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі ФДМУ, Міністерства- залишено без руху. Встановлено ФДМУ, Міністерству/Заступнику Генерального прокурора строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення цієї ухвали шляхом надання до суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оціненого згідно із законом на дату подання позову. Роз`яснено позивачам, прокурору, що в разі не усунення указаних недоліків у встановлений судом строк, позовна заява буде залишена без розгляду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.06.2025 позовну заяву Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі ФДМУ та Міністерства залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 226 ГПК України, через невиконання прокурором та позивачами вимог ухвали від 22.05.2025 щодо надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оціненого згідно із законом на дату подання позову, обов`язковість подання яких встановлена частиною 6 статті 164 ГПК України.
Суд першої інстанції зауважив, що така вимога встановлена не лише для позовів, які подаються до суду, а й для тих, які вже перебувають у провадженні суду, оскільки вказаним Законом від 12.03.2025 № 4292-ІХ встановлено зворотну дію в часі його приписів в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.06.2025, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції зазначив, що позов прокурора у цій справі не є віндикаційним позовом до добросовісного набувача спірного майна, а пред`явлений на підстав статей 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тому дійшов висновку про помилкове застосування судом першої інстанції до заявлених прокурором позовних вимог положень частини 6 статті 164 ГПК України щодо зобов`язання надати докази на підтвердження внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оціненого згідно із законом на дату подання позову.
Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, у серпні 2025 року РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права (абзац 2 частини 2 статті 287 ГПК України), просить постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 скасувати, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.06.2025 залишити в силі.
За доводами касаційної скарги до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону від 12.03.2025 № 4292-ІХ, які мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, тому прокурор (позивачі) має дотриматися вимог вказаного Закону. Незастосування до спірних правовідносин нових положень законодавства суперечить нормам самого Закону, принципу верховенства права та справедливості у контексті захисту прав добросовісного набувача.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.09.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 910/16067/24 за касаційною скаргою РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 з підстави, передбаченої абзацом 2 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.10.2025.
Офіс Генерального прокурора у відзивах на касаційну скаргу зазначає про законність та обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.09.2025 зупинено касаційне провадження у справі № 910/16067/24 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі № 922/2555/21.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2025 поновлено касаційне провадження у справі № 910/16067/24 за касаційною скаргою РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях; зупинено касаційне провадження у справі № 910/16067/24 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі № 142/1/23.
27.01.2026 до Верховного Суду надійшло клопотання Заступника Генерального прокурора про зміну найменування позивача - Міністерства соціальної політики України на Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України у зв`язку з його перейменуванням відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2025 № 904.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.02.2026 поновлено касаційне провадження у справі № 910/16067/24 за касаційною скаргою РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2025; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому на 25.02.2026.
Міністерство та ТОВ «ІНВЕСТ.ЮА» у судове засідання своїх представників не направили.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення зазначеним учасникам справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, та те, що зазначені учасники справи не зверталися до суду з будь-якими заявами щодо розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників Міністерства та ТОВ «ІНВЕСТ.ЮА». 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Офісу Генерального прокурора, РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях, ФДМУ, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції у межах доводів і вимог касаційної скарги, виходить із такого.
09.04.2025 набрав чинності Закон від 12.03.2025 № 4292-ІХ.
Абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону внесено зміни до ГПК України, зокрема, до статей 164, 174 ГПК України.
Так, статтю 164 ГПК України доповнено частиною 6 такого змісту: У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Частину 2 статті 174 ГПК України доповнено абзацом 3 такого змісту: «Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму».
Також Законом від 12.03.2025 № 4292-ІХ викладено у новій редакції статтю 388 ЦК України.
Доповнено статтю 390 ЦК України частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду.
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Законом від 12.03.2025 № 4292-ІХ статтю 391 ЦК України доповнено частиною 2 такого змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».
Із системного аналізу вказаних норм суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Верховний Суд зауважує, що положення частини 5 статті 390 ГПК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача.
Згідно з статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. 
Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц.
З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду у справі № 910/16067/24 є позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі ФДМУ та Міністерства про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.02.2023, укладеного між РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях та ТОВ «ІНВЕСТ.ЮА», щодо цілісного майнового комплексу ДОТ «Сонячний» та про зобов`язання ТОВ «ІНВЕСТ.ЮА» повернути цілісний майновий комплекс ДОТ «Сонячний» державі в особі ФДМУ.
Як на підставу заявлених позовних вимог у справі № 910/16067/24, що розглядається, прокурор у позовній заяві послався на приписи статей 215, 216 ЦК України та зазначив, що оспорюваний правочин суперечить положенням чинного законодавства, порушує цивільні права та інтереси держави і суспільства у сфері оздоровлення і відпочинку дітей, тому підлягає визнанню недійсний, а спірне майно поверненню як наслідок недійсного правочину.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.11.2024 у справі № 21/5005/2686/2012, якщо майно (майнове право) було відчужено власником за недійсним (нікчемним) правочином, то він може повернути це майно в порядку реституції, передбаченому частиною 1 статті 216 ЦК України, лише у випадку, якщо воно продовжує перебувати у володінні особи, яка придбала його за таким правочином. У разі якщо таке майно (майнове право) було в подальшому відчужено іншій особі, яка не є стороною недійсного (нікчемного) правочину, то власник може витребувати це майно лише в порядку, передбаченому статтями 387, 388 ЦК України. Якщо таке майно (майнове право) не підлягає витребуванню відповідно до статті 388 ЦК України, то добросовісний набувач відповідно до статті 330 ЦК України набуває право власності на нього.
У справі, що розглядається, спірне майно перебуває у володінні ТОВ «ІНВЕСТ.ЮА», яке придбало його за оспорюваним договором купівлі-продажу від 10.02.2023.
Звертаючись до суду з відповідними позовними вимогами, прокурор на їх обґрунтування послався на наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу від 10.02.2023 недійсним в силу положень статті 215 ГПК України та повернення спірного майна ТОВ «ІНВЕСТ.ЮА» у власність держави в особі ФДМУ, саме внаслідок визнання оспорюваного правочину недійсним відповідно до статті 216 ЦК України, а не у спосіб витребування майна від добросовісного набувача, як то перебачено приписами статті 388 ЦК України.
Ураховуючи наведені вище положення законодавства, а також предмет та підстави поданого прокурором позову, суд апеляційної інстанції правомірно виснував про помилковість застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень частини 6 статті 164 ГПК України, оскільки такі положення передбачають обов`язковість подання доказів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, тільки у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01.12.2025 у справі № 354/419/25, від 14.01.2026 у справі № 354/160/25, від 28.01.2026 у справі № 922/2555/21.
За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях залишити без задоволення.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 у справі № 910/16067/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І. С. Берднік
Судді: В. А. Зуєв
І. С. Міщенко