УХВАЛА

08 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 160/18795/25
адміністративне провадження № К/990/15437/26 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р.Ф.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 
на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року 
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року 
у справі №160/18795/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕДС-ІНЖИНІРИНГ" 
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,- 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 06 червня 2025 року №0318690704, №0318660704, №0318660704 прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕДС-ІНЖИНІРИНГ" судові витрати по справі у розмірі 30 280 гривень.
До суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У зв`язку з чим, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕДС-ІНЖИНІРИНГ" просило суд стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на їх користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 207 009 гривень та витрати на проведення судових економічних експертиз у розмірі 163864, 52 гривень.
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року, задоволено частково заяву позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕДС-ІНЖИНІРИНГ" про ухвалення додаткового судового рішення по адміністративній справі №160/18795/25. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕДС-ІНЖИНІРИНГ" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень та витрати на проведення судових-економічних експертиз у розмірі 163 864,52 гривень.
06 квітня 2026 року до Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі №160/18795/25.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Тому при оцінці касаційної скарги на предмет допустимості касаційного оскарження додаткового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі №160/18795/25, слід застосовувати такий же критерій.
При цьому, Верховний Суд зазначає, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення, яким розглянуто справу по суті.
Додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувалися докази.
Аналізуючи вказане, Суд зазначає, що додаткове рішення суду може бути оскаржено з підстав невірного дослідження доказів або надання не повної оцінки таким доказам.
Слід зауважити, що при вирішення питання компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати конкретні докази, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Порушення під час дослідження доказів є підставою для касаційного оскарження, яка передбачена пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, у поєднанні зі статтею 353 КАС України.
Доводи про наявність обставин, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, податковий орган у касаційній скарзі не зазначив.
У поданій касаційній скарзі, податковий орган, як на підставу для касаційного оскарження судових рішень, посилається, зокрема, на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі №640/19089/20, від 18 травня 2023 року у справі №160/2003/20.
Суд звертає увагу скаржника, що у випадку посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України у касаційній скарзі необхідно послідовно викласти обґрунтування підстави касаційного оскарження із зазначенням:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами;
- постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 
- висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 
- обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому Суд вказує на те, що касаційна скарга обов`язково повинна містити всі зазначені вище елементи, відсутність хоча б одного елемента позбавить Суд можливості відкрити провадження у цій справі.
Суд наголошує на тому, що зазначене обґрунтування у касаційній скарзі відсутні.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтями 243, 248, 328, 330, 332, 359 КАС України, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі №160/18795/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕДС-ІНЖИНІРИНГ" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень - повернути скаржнику.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Р.Ф. Ханова