Ухвала

23 березня 2026 року
м. Київ

справа № 757/22701/13-ц
провадження № 14-23звц26

Суддя Великої Палати Верховного Суду Білоконь О. В. перевірила заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинамирішення Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2016 року, ухвали цього ж суду від 06 жовтня 2016 року про виправлення описки та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_1 , про припинення договору та відшкодування збитків, за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного підприємства «Юс-Центр», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , товариства з обмеженою відповідальністю «Автоекспрес», товариства з обмеженою відповідальністю «Автосос-Сервіс», ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, виселення та відшкодування збитків,
ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2013 року ОСОБА_9 та ОСОБА_13 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватне підприємство «Юс-Центр» (далі - ПП «Юс-Центр»), про вселення, припинення договору та відшкодування збитків.
Позовні вимоги ОСОБА_9 про вселення були залишені ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року без розгляду.
ОСОБА_13 просила суд визнати договір суборенди 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного 17 березня 2013 року припиненим, стягнути з відповідачів солідарно на її користь збитки в сумі 4 600,00 грн.
В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними договори оренди квартири АДРЕСА_1 від 28 травня 2008 pоку, 03 серпня 2013 pоку, 24 липня 2014 року та розірвати договори суборенди цієї ж квартири від 05 червня 2012 pоку, 15 червня 2013 року та 06 липня 2014 pоку. 
Також просив усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на означену квартиру шляхом виселення з неї осіб та заборонити перебування в ній, також просив стягнути на його користь реальні збитки у розмірі 20 900,00 грн та упущену вигоду у розмірі 121 540,50 грн.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 06 жовтня 2016 року про виправлення описок, рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
Розірвано договори суборенди житла квартири АДРЕСА_1 від 05 червня 2012 року, що укладені між ПП «Юс-Центр» та ОСОБА_9 , від 15 червня 2013 року - між ПП «Юс-Центр» і ОСОБА_10 , від 06 липня 2014 року - між ПП «Юс-Центр» і ОСОБА_12 .
Визнано недійсними договори оренди (найму) житла квартири АДРЕСА_1 від 03 серпня 2013 року укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , від 24 липня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 .
Усунуто перешкоди ОСОБА_1 при здійсненні ним права власності на 1/3 частин та права користування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 3 955,00 грн з кожного.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою від 25 жовтня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ відхилив касаційну скаргу  ОСОБА_1 . Рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 залишив без змін.
У березні 2026 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судових рішень, ухвалених у цій справі, з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку зі встановленням Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) порушення Україною міжнародних зобов`язань під час вирішення справи судом.
Обґрунтовуючи наявність підстави для перегляду судових рішень,  ОСОБА_1 посилається на рішення ЄСПЛ від 04 липня 2024 року у справі «Кривченко та Олійник проти України» (CASE OF KRYVCHENKO AND OLIYNYK v. UKRAINE), ухвалене за результатами розгляду заяв № 58568/17 та № 22219/18, у якому встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у зв`язку з необгрунтованістю або недостатньою вмотивованістю судового рішення. 
У заяві ОСОБА_1 просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2016 року, ухвалу цього ж суду від 06 жовтня 2016 року про виправлення описки та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року по справі № 757/22701/13-ц в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та в цій частині справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Суддя Великої Палати Верховного Суду вважає, що заява про перегляд судових рішень за виключними обставинами подана без додержання вимог процесуального закону, а тому підлягає залишенню без руху з огляду на таке. 
Щодо строків звернення із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами
За правилом статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Вирішити питання про відкриття провадження про перегляд рішення за виключними обставинами за заявою, яка подана з пропуском встановленого законом процесуального строку, можна лише після поновлення пропущеного процесуального строку.
Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини третьої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 цього Кодексу, - особою, стосовно якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, не пізніше тридцяти днів з дня, коли така особа дізналася або могла дізнатися про набуття цим рішенням статусу остаточного.
До заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами додаються, зокрема, у разі пропуску строку на подання заяви - клопотання про його поновлення (пункт 6 частини третьої статті 426 ЦПК України).
Із поданої ОСОБА_1 заяви та доданого до заяви електронного листа ECHR-CEDH eCommsвід 04 липня 2024 року вбачається, що про прийняте рішення ЄСПЛ «Кривченко та Олійник проти України» (заяви № 58568/17 та № 22219/18) він був повідомлений 04 липня 2024 року та мав змогу із ним ознайомитися на початку вересня 2024 року. 
Як слідує з відкритих даних звіту Уряду від 02 січня 2025 року про виконання справи «Кривченко та Олійник проти України» платіжним дорученням № 280 від 27 серпня 2024 року на банківський рахунок ОСОБА_1 перерахована сума у розмірі 69 772,40 грн (що еквівалентно 1 500,00 євро).
Заявник звернувся до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами 15 березня 2026 року, тобто з пропуском установленого пунктом 5 частини першої статті 424 ЦПК України тридцятиденного строку з дня, коли він дізнався про набуття означеного рішення ЄСПЛ статусу остаточного.
Заявник просив поновити строк на подання заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами, посилаючись на те, що строк пропущений з поважних причин. Зазначає, що 05 червня 2024 року він був мобілізований до лав Збройних Сил України, у липні 2024 року займався військовою підготовкою в Іспанії, тому за отриманим 04 липня 2024 року повідомленням від ЄСПЛ ознайомитися зі змістом рішення ЄСПЛ мав можливість лише на початку вересня 2024 року. Вказує, що лише 01 березня 2026 року, упорядковуючи інформацію, знайшов посилання на повідомлення ЄСПЛ, що отримав на електронну адресу 04 липня 2024 року, та цього ж дня за пошуком в інтернеті виявив рішення ЄСПЛ «Кривченко та Олійник проти України» (заяви № 58568/17 та № 22219/18). Зазначає, що фізично та психологічно не був готовий займатись будь-якими іншими справами, крім службових. Специфічні обставини, пов`язані з проходженням військової служби, ускладнили реалізацію права звернення до суду.
Суд не визнає зазначені причини пропуску процесуального строку поважними, з огляду на таке.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. 
Верховний Суд неодноразово наголошував, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 29 грудня 2025 року в справі № 367/3847/19, від 06 лютого 2025 року в справі № 520/33364/23, тощо.
У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Заява N3236/03) ЄСПЛ вказав: «Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».
Як слідує з наданих ОСОБА_1 заяви та доданих матеріалів, він був достовірно обізнаний про зміст ухваленого за його заявою ЄСПЛ рішенняу справі «Кривченко та Олійник проти України» на початку вересня 2024 року, однак пропустив передбачений законом процесуальний строк у зв`язку з призовом під час мобілізації до Збройних Сил України у червні 2024 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2025 року у справі № 990/98/25 зазначала «… що лише факт проходження військової служби особою, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, не є самостійною та достатньою підставою для поновлення строку звернення до суду».
Разом з тим, проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби.
Оцінюючи доводи про поважність причин пропуску строку на подання заяви, суд зазначає, що заява ОСОБА_1 не містить даних про те, що з липня 2024 року по березень 2026 року заявник безперервно виконував обов`язки військової служби чи брав участь у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях, що унеможливило або суттєво ускладнювало його можливість звернення до суду.
Навпаки, дані Єдиного державного реєстру судових рішень свідчать, що у зазначений період часу ОСОБА_1 , попри перебуванні на військовій службі, активно займався судовим захистом своїх особистих справ, подаючи позови до Миколаївського, Одеського, Київського, Львівського окружних адміністративних судів та реалізовуючи повний обсяг своїх процесуальних повноважень в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій (справи №№ 400/5060/25, 320/43010/24, 320/42027/24, 826/11661/16, 826/19794/16).
Заявник, маючи зареєстрований електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», за допомогою якого можна віддалено звернутися до будь-якого суду, не підтвердив достатніми та належними доказами, які свідчили б про наявність дійсних, об`єктивних, істотних перешкод чи труднощів щодо неможливості протягом одного року та восьми місяців звернутися до суду із заявою про перегляд судових рішень у цій справі за виключними обставинами. 
При цьому, відсутні будь-які докази у обмеженні заявника у доступі до правової допомоги у зв`язку з військовою службою (перебування у віддалених місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду).
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що заявник через триваючу пасивну поведінку з реалізації своїх прав, будучи обізнаним про рішення ЄСПЛ у справі «Кривченко та Олійник проти України» ще у липні 2024 року і отримавши повне відшкодування присудженої ЄСПЛ справедливої сатисфакції у серпні 2024 року, звернувся до суду із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами зі значним пропуском процесуального строку без поважних на те причин.
Тож заявнику потрібно подати виправлену і доповнену заяву, в якій навести належне обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами, надати відповідні письмові докази на підтвердження таких обставин.
Щодо клопотання про витребування копії рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною
Форма і зміст заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами визначені у статті 426 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 426 ЦПК України заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції.
До заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами додається клопотання особи про витребування копії рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, в органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подала заяву, - у разі подання заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 цього Кодексу (пункт 5 частини третьої статті 426 ЦПК України).
Подаючи заяву про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України, ОСОБА_1 не дотримався вимог пункту 5 частини третьої статті 426 ЦПК України. 
Ураховуючи зазначене, заявнику необхідно подати клопотання про витребування копії рішення ЄСПЛ від 04 липня 2024 року з його автентичним перекладом в органу, відповідального за координацію виконання рішень ЄСПЛ, тобто в Міністерства юстиції України.
Відповідно до положень частини третьої статті 427 ЦПК України у разі, якщо заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 426 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
З огляду на викладене, оскільки подана заява про перегляд судових рішень за виключними обставинами не відповідає вимогам процесуального закону щодо змісту та доданих документів, то ця заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків. 
Керуючись статтями 185, 423-427 ЦПК України, суддяВеликої Палати Верховного Суду
УХВАЛИЛА :
Заяву  ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2016 року, ухвали цього ж суду від 06 жовтня 2016 року про виправлення описки та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали відповідно до статті 185 ЦПК України подана заява буде визнана неподаною та повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач		О. В. Білоконь