УХВАЛА

23 березня 2026 року
м. Київ

справа № 216/5656/22
провадження № 61-2692 ск 26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок експропріації російською федерацією природних ресурсів українського народу під час незаконної збройної агресії,

ВСТАНОВИВ:

1. У вересні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 216/5656/22 за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок експропріації російською федерацією природних ресурсів українського народу під час незаконної збройної агресії, у якій просив ухвалити додаткове судове рішення, яким замінити стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) НОМЕР_1 на його правонаступника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з усіма права та обов`язками стягувача.

2. В обґрунтування зазначеної заяви       ОСОБА_3 зазначив, що 11 серпня 2025 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку контролю за виконанням рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2023 року було постановлено ухвалу про заміну стягувача у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4 з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 з усіма права та обов`язками стягувача. 02 вересня 2025 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговською?Харитоновою Я. О. було прийнято постанову у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 про заміну стягувача у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4 з ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 . Натомість, у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 продовжує залишатися ОСОБА_3 в якості стягувача за виконавчим листом № 216/5656/22, виданим судом 10 січня 2024 року.

3. Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 20 жовтня 2025 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовив.

4. У березні 2026 року до Верховного Суду за допомогою засобів поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 у якій скаржник просить скасувати ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року й ухвалити нове судове рішення, яким вимоги, викладені в заяві ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Висоцький О. О., задовольнити повністю. 

4.1. Обґрунтовуючи касаційну скаргу заявник вказує на те, що існує причинний зв`язок між заміною стягувача у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4, що не перешкоджає суду виправити допущені помилки, як суду першої інстанції, який не дослідив умови Договору про уступку права вимоги від 23 квітня 2025 року, укладеного між ОСОБА_3 , в особі адвоката Висоцького О. О., та скаржником - ОСОБА_1 , а також помилку представника ОСОБА_3 , який у прохальній частині своєї заяви помилково не вказав виконавче провадження НОМЕР_5.

5. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 березня 2026 року справу призначено судді-доповідачу Пророку В. В., судді, які входять до складу колегії: Калараш А. А., Петров Є. В.

6. На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 11 березня 2026 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки судді Пророка В. В.

7. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2026 року справу призначено судді доповідачу Пророку В. В., судді, які входять до складу колегії: Грушицький А. І., Петров Є. В.

8. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

9. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

10. Так, відповідно до пункту 20 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.

11. Частиною першою статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:
1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;
2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;
3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

12. Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення не віднесена до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, так як переглядалася в апеляційному порядку на підставі пункту 20 частини першої статті 353 ЦПК України, який відсутній в переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх апеляційного перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, а постанова апеляційного суду за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції щодо відмову ухвалити додаткове рішення не може бути переглянута судом касаційної інстанції, оскільки не є постановою суду апеляційної інстанції, ухваленою за результатами апеляційного перегляду справи за скаргою на рішення суду. 

13. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

14. Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

15. Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на оскарження таких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

16. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

17. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 

18. Згідно з положенням частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

19. Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

20. Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті провадження) виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України, тому не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок експропріації російською федерацією природних ресурсів українського народу під час незаконної збройної агресії, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

А. І. Грушицький

Є. В. Петров