УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 758/9460/25
провадження № 61-2391ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про застосування заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, яка мотивована тим, що він має намір найближчим часом звернутися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі») про визнання дій з припинення електропостачання протиправними, зобов`язання укласти договір про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року
у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року змінено, викладено її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
27 жовтня 2025 року ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» подало заяву про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована тим, що відповідач, під час перегляду справи у суді першої та апеляційної інстанції зазнав про стягнення відповідних витрат на правничу допомогу у загальній сумі 10 000 грн, що підтверджується належними доказами. Ураховуючи, що наслідком апеляційного перегляду справи є фактичне залишення апеляційної скарги без задоволення, просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі.
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2025 року, повний текст якої складено 13 лютого 2026 року, заяву ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» 3 000 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 грн не відповідає критеріям розумної необхідності, принципу співмірності і пропорційності судових витрат, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Судом також було ураховано заперечення позивача.
24 лютого 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд»  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить додаткову постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2025 року скасувати, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового судового рішення.
Касаційна скарга  ОСОБА_2 мотивована тим, що підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу, які понесло ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», відсутні, так як належними та допустимими доказами не доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу; заявлений відповідачем розмір цих витрат не є обґрунтованим та не відповідає критерію їх розумної необхідності.
Перевіривши доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Із оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року
№ 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Чинне цивільне процесуальне законодавство України визначає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу представником ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - адвокатом Полєтаєвим А. А., надано суду: договір про надання правової допомоги від 01 січня 2024 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Полєтаєвим А. А.; акт приймання-передачі наданих послуг.
З акта приймання-передачі послуг наданих послуг убачається, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» понесено витрати на правничу допомогу, які складаються із: збору доказів, визначення засобів доказування, узгодження правової позиції з клієнтом, підготовки, формування та подання відзиву, підготовки та подання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, у розмірі 8 333 грн 33 коп. + 1 666 грн 67 коп. ПДВ, що у загальному становить 10 000 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що «розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою».
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦК України).
Таким чином, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи додаткове судове рішення, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, яка подана до звернення до суду із позовом, урахувавши заперечення позивача, дійшов правильного висновку про відшкодування витрат ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
Верховний Суд зазначає, що такий розмір витрат на правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги.
Доводи касаційної скарги про те, що належними та допустимими доказами не доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, є необґрунтованими, оскільки спростовуються вищенаведеним та зводяться до власного тлумачення ОСОБА_1 норм права, а апеляційний суд надав цим доводам належну правову оцінку, з якою Верховний Суд погоджується.
Посилання заявника про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки судом досліджено як договір про надання правової допомоги від 01 січня 2024 року, так і акт приймання-передачі наданих послуг, наданий суду на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, застосовано критерії розумності та реальності адвокатських витрат. Відтак відсутні підстави вважати, що оскаржуване судове рішення суперечать зазначеним правовим позиціям.
Аргументи касаційної скарги про відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування статті 137 ЦПК України у подібних правовідносинах, є безпідставними з огляду на те, що практика суду касаційної інстанції щодо питання застосування вказаних норм ЦПК України є сталою.
По суті доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявницею норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить про необґрунтованість касаційної скарги, оскільки Верховний Суд вже викладав у постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, а суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення із врахуванням такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, частинами першою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді: Ю. В. Черняк
Г. В. Коломієць
Д. Д. Луспеник