ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/14427/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Кондратова І.Д.

за участю секретаря судового засідання Дуб С.І.,

представників учасників справи:
від позивача: Андрієвська О.В., 
від відповідача: Драчова М.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва 
від 08.04.2025 

та на постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 09.09.2025 (повний текст складений 13.10.2025)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" 

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 4 594 504,19 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго", Відповідач, Скаржник) про стягнення 4 594 504,19 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Відповідач порушив умови укладеного між сторонами Договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 01.07.2019 № 0204-09021 та вимоги чинного законодавства України в частині своєчасної оплати наданих Позивачем послуг, у зв`язку з чим Позивач нарахував та заявив до стягнення 3 % річних у розмірі 773 954,86 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 820 549,33 грн.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025, у справі №910/14427/24 позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» інфляційні втрати у розмірі 3 820 549 грн 33 коп, 3% річних у розмірі 773 954 грн 86 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 55 134 грн 05 коп.
4. Рішення судів першої та апеляційної інстанції, зокрема, мотивоване таким:
- щодо наявності підстав для стягнення інфляційних втрат і 3% річних: суд встановив, що між сторонами діє Договір №0204-09021 від 01.07.2019, оплата послуг визначається Порядком НКРЕКП №641 і має здійснюватися протягом трьох робочих днів після затвердження вартості. У квітні-вересні 2024 року послуги були надані та прийняті за підписаними актами, однак відповідач оплачував їх із простроченням, що є порушенням грошового зобов`язання і тягне застосування ст. 625 ЦК України. Розрахунки позивача суд перевірив, визнав арифметично вірними та стягнув 3% річних (773 954,86 грн) та інфляційні втрати (3 820 549,33 грн). При цьому контр-розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат відповідачем суду не надано;
- щодо відсутності підстав для зменшення 3% річних: суд зазначив, що нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, і норма є імперативною та застосовується незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та стислий виклад позиції інших учасників справи
5. Скаржник (Відповідач) через підсистему "Електронний суд" звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025, у якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 у справі № 910/14427/24 про стягнення з НЕК «Укренерго» 3 820 549,33 грн інфляційних втрат та 773 954,86 грн трьох процентів річних і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Київська обласна ЕК» в повному обсязі;
- стягнути з ТОВ «Київська обласна ЕК» на користь НЕК «Укренерго» судові витрати за подання касаційної скарги.
6. У тексті касаційної скарги Скаржник посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: частини 1 статті 614 ЦК України (щодо наявності вини за порушення зобов`язання) у поєднанні з пунктом 13.4 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 26.04.2019 № 641 (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 13.12.2019 № 2802), ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 3 ст. 6, п. 23 ч. 1, ч. 8 ст. 33, ч. 7 ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» в контексті висновків апеляційного суду. 
7. 19 січня 2026 року Позивач, із використанням підсистеми "Електронний суд", подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. 
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
8. 01 липня 2019 року між Позивачем та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (Відповідач) укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №0204-09021 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1, якого, для забезпечення покриття економічного обґрунтованих витрат Позивач, за договором постачальник послуг, на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за «зеленим тарифом», надає Відповідачу, за договором замовнику, послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - послуга) в обсязі та на умовах, визначених цим договором.
9. Відповідно до п.1.1. Договору для забезпечення покриття економічного обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за «зеленим тарифом», надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - послуга) в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.
10. Замовник сплачує постачальнику послуг вартість наданих послуг відповідно до умов договору (п.1.2. Договору).
11. Вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 за № 641 (далі - Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом постачальником послуг. (п.2.1. Договору).
12. Умовами укладеного сторонами Договору встановлений обов`язок замовника у повному обсязі здійснювати оплату послуги, розрахованої постачальником послуг та затвердженої Регулятором (пп. 4 п. 3.3 Договору).
13. У період з квітня 2024 по вересень 2024 року Позивачем надано, а Відповідачем прийнято та оплачено послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел на підставі Договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії до Договору, підписаними сторонами без зауважень та претензій; постановами НКРЕКП про затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданими у місяцях спірного періоду, а також платіжними інструкціями із відповідними призначеннями платежів.
14. Оплата послуг за спірний період по вищевказаних актах здійснювалась Відповідачем з простроченням строку, встановленого умовами Договору та Порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
15. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.
16. Вказуючи підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України, Скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини 1 статті 614 ЦК України у поєднанні з пунктом 13.4 Порядку № 641, ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 3 ст. 6, п. 23 ч. 1, ч. 8 ст. 33, ч. 7 ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».
17. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
18. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 вказав, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
19. Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
20. Отже, з`ясуванню підлягає як відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, так і наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
21. Предметом розгляду у цій справі є вимога про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку з простроченням здійснення оплати відповідно до умов укладеного між сторонами Договору. 
22. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
23. Зобов`язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина 3 статті 509 ЦК України) та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
24. Верховний Суд неодноразово висновував, що принцип "належного виконання" полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (див., зокрема постанову Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 910/11949/21).
25. Натомість порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
26. Стаття 612 ЦК України визначає одним із основних видів порушення зобов`язання прострочення боржника. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання чи не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
27. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
28. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначає стаття 625 ЦК України. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).
29. Здійснюючи аналіз ч. 2 ст. 625 ЦК України, Верховний Суд, неодноразово висновував таке:
- за змістом наведеної норми нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення; є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17);
- вимога сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (див. постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 905/1791/21, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18);
- у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21).
30. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, а також Верховний Суд у постанові від 01.04.2025 у справі №910/19066/23 виснували, що термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях: перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Тобто, прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити кредитору певну грошову суму, але неправомірно не сплачує її, визнається користуванням чужими коштами (див. також п. 33 постанови Верховного Суду від 17.10.2023 у справі № 921/460/22, п. 5.25 постанови Верховного Суду від 15.05.2024 у справі № 910/6267/23, п. 20.8 постанови Верховного Суду від 21.05.2024 у справі № 922/856/23 та інших).
31. Законодавець у статті 536 ЦК України закріпив норму, відповідно до якої за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
32. Здійснюючи аналіз вказаних вище норм матеріального права, Верховний Суд у постанові від 01.04.2025 у справі № 910/19066/23 зазначив, що в разі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання у боржника виникає обов`язок сплатити кредитору, крім суми основного боргу: 1) 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, - особливий вид цивільно-правової відповідальності за прострочення боржником грошового зобов`язання (серед іншого, користування чужими коштами); 2) суму інфляційних втрат - компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
33. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 13.05.2025 у справі № 911/3954/23.
34. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій, дослідивши наявні у матеріалах справи докази відповідно до вимог статті 86 ГПК України, встановили, що Відповідач прострочив свої грошові зобов`язання за договором, оплативши надані йому послуги з порушенням встановленого строку, що є користуванням чужими грошовими коштами (див. також постанову Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/19066/23) та застосували до Відповідача відповідальність, визначену частиною 2 статті 625 ЦК України (див. також постанову Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 910/5602/24). 
35. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Позивач мав право нарахувати та пред`явити до стягнення з Відповідача інфляційні втрати і 3% річних, а доводи касаційної скарги про зворотнє є безпідставними.
36. З приводу твердження Скаржника про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, Суд звертає увагу на таке.
37. Верховний Суд у постанові від 06.02.2025 у справі № 910/5602/24, яка ухвалена у подібних правовідносинах, виснував таке: "як вказувалось, суди встановили порушення відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати послуг наданих позивачем із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії. Суди попередніх інстанцій також урахували, що інфляційні втрати і 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, та не вимагають встановлення наявності чи відсутності вини боржника за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тому доводи скарги щодо відсутності підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за порушення строку оплати послуг позивача є необґрунтованими та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається. Крім того, судами обґрунтовано відхилено доводи відповідача про те, що оплата вартості послуг наданих позивачем із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за спірний період можлива лише у разі включення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони НКРЕКП, як регулятора ринку електричної енергії, і зазначені об`єктивні причини унеможливили вчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором. Судами правильно зазначено, що п. 3.3 договору чітко узгоджено порядок оплати наданих послуг за відповідними актами, які складаються з урахуванням відповідного розрахунку, які були підписані сторонами без зауважень і заперечень, і які, відповідно, є належними, допустимими та достатніми доказами в підтвердження надання позивачем та прийняття відповідачем визначеного актами обсягу послуг та їх вартості, а отже, є наявними підстави виникнення у відповідача чітко обумовленого грошового зобов`язання з оплати наданих послуг у сумах. Посилання скаржника в касаційній скарзі на доводи про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, відхиляються судом, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання та не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Близький за змістом висновок, викладений у постановах Верховного Суду 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21, від 23.03.2023 у справі № 910/1193/22, від 02.08.2023 у справі № 910/8451/21, від 03.12.2024 у cправі № 910/14554/23".
38. Суд не вбачає підстав для формулювання інакшого висновку щодо того, що та обставина, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з вини боржника, не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання та не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права.
39. Верховний Суд неодноразово зазначав, що забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
40. Скаржник стверджує, що суди неправильно застосували частину другу статті 625 ЦК України, оскільки не врахували висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
41. Водночас у справі №902/417/18 сторони погодили в договорі зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що визначені договором проценти річних фактично є способом отримання кредитором доходу, тож з метою запобігання безпідставному збагаченню обмежила розмір належної до стягнення суми процентів річних. Сума заборгованості за договором поставки на момент звернення з позовом майже вдвічі перевищувала суму прострочення. Отже, саме з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання, вочевидь, більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду обмежила розмір санкцій сумами, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовила у їх стягненні з цих підстав.
42. Верховний Суд неодноразово зазначав, що зменшення розміру процентів річних у справі №902/417/18 відбулося саме з урахуванням конкретних обставин (пункт 7.43 постанови від 03.12.2024 у справі №910/9206/23, пункт 7.48 постанови від 24.09.2024 у справі №910/8272/23, пункти 58-59 постанови від 31.05.2023 у справі №914/2453/21, постанова від 03.08.2023 у справі №922/567/22).
43. Право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, визначене частиною другою статті 625 ЦК України, є гарантіями, які надають кредитору можливість захистити власні інтереси. Позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, що через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
44. Водночас Велика Палата Верховного Суду в постанові від 2 липня 2025 року у справі № 903/602/24 зробила висновок, що 3 % річних, передбачені статею 625 ЦК України (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, який не підлягає зменшенню судом. 
45. Також Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові вказала, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.
46. У справі, що переглядається, застосування відповідальності за порушення Скаржником грошового зобов`язання відбулося з урахуванням річних на рівні трьох процентів. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, суди вірно виснували, що цей розмір не може бути зменшений.
47. Інші доводи касаційної скарги підставами касаційного оскарження не обґрунтовані і, відповідно, Верховним Судом не розглядаються (див. постанову Верховного Суду від 29.05.2024 у справі № 910/2491/23).
48. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які б могли слугувати підставою для скасування судового рішення.
49. Повноваження вищих судових органів щодо перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Скасування чи зміна судових рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких у цій справі Скаржник аргументовано не довів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
50. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
51. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
52. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, вважає, що вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.
Судові витрати
53. Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на нього, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 у справі № 910/14427/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

І. Кондратова