ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/485/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., 
за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 11.02.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс" 

на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.05.2025
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.11.2025

у справі №908/485/16

за позовом  ОСОБА_1 
до 1) Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра",
2) Товарної біржі "Міжрегіональна українська біржа",
3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс", 

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
- ОСОБА_2 , 
- ОСОБА_3 , 
- ОСОБА_4 , 
- ОСОБА_5 
- Фермерське господарство "Зустріч", 
- ОСОБА_6 , 
- ОСОБА_7 , 

про визнання недійсними результатів аукціону та витребування майна
за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_7 , 
до 1) Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра", 
2) Товарної біржі "Міжрегіональна українська біржа", 
3)Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс",

про визнання недійсними результатів аукціону,

в межах справи № 908/485/16

про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра"

ВСТАНОВИВ: 

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини справи

1. Господарський суд Запорізької області ухвалою від 14.03.2016 відкрив провадження у справі № 908/485/16 про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра".

2. Господарський суд Запорізької області постановою від 10.05.2018 визнав Запорізьку обласну кредитну спілку "Довіра" банкрутом і відкрив ліквідаційну процедуру у справі № 908/485/16.

3. Ліквідатор Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра", арбітражний керуючий Кандаурова А.П., 19.01.2019 в газеті "Голос України" № 12 (7018) опублікувала оголошення про конкурс для визначення кандидатури організатора аукціону з продажу майна банкрута.

4. За результатами проведеного конкурсу з визначення організатора аукціону з продажу майна банкрута, організатором аукціону визначено Товарну біржу "Межрегіональна Українська біржа".

5. Ліквідатор Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра", арбітражний керуючий Кандаурова А.П., 27.05.2019 уклала з Біржею договір про надання послуг № 27/05/19, за яким остання взяла на себе зобов`язанням протягом двох місяців з дня укладення цього договору (якщо більший строк не буде визначено сторонами додатково), за свій рахунок організувати та провести торги у формі аукціону з реалізації майна, зазначеного у додатках до даного договору, якщо інше не встановлено законом або договором.

6. Біржа на вебсайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України розмістила оголошення № 60604 від 25.06.2019 про проведення 26.07.2019 аукціону з продажу майна банкрута у вигляді ЦМК за початковою вартістю 19167872,75 грн.

7. У зв`язку з відсутністю учасників, призначений на 26.07.2019 аукціон визнаний таким, що не відбувся, про що на вебсайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції розміщене інформаційне повідомлення № 60881 від 08.07.2019.

8. Організатор аукціону на вебсайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України розмістив повідомлення № 61045 від 15.07.2019 про призначення повторного аукціону з продажу майна банкрута на 19.08.2019. У зв`язку не надходженням заяв на участь у ньому, повторний аукціон визначений таким, що не відбувся, про що на вебсайті Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції розміщено інформаційне повідомлення № 61434 від 30.07.2019.

9. Біржею 16.08.2019 на вебсайті Вищого господарського суду України та 19.08.2019 на вебсайті Міністерства юстиції України було розмістила оголошення № 61849 про проведення другого повторного аукціону з продажу майна банкрута, призначеного на 19.09.2019, вид майна: цілісний майновий комплекс, загальна вартість майна: 12267438,56 грн. Початкова вартість продажу майна на другому повторному аукціоні встановлена у розмірі, що зменшена на двадцять відсотків щодо початкової вартості попереднього аукціону. Другий повторний аукціон проводився з можливістю зниження початкової вартості до кроку аукціону, вказаному в оголошенні про проведення аукціону. Обов`язковий крок аукціону становить 1% (один) відсоток від початкової вартості майна.

10. У передбачений законом строк до Біржі надійшли дві заяви на участь в аукціоні, а саме: заява ТОВ "Інсайт фінанс" та заява фізичної особи ОСОБА_8 , якими були здійснені гарантійні та реєстраційні внески у розмірі 1226743,86 грн.

11. За результатами проведеного 19.09.2019 другого повторного аукціону з продажу майна ЗОКС "Довіра" у вигляді цілісного майнового комплексу (лот № 1) переможцем визнане ТОВ "Інсайт фінанс", яке запропонувало найвищу ціну за лот №1 - у сумі 490697,12 грн, про що складено протокол № 1 від 19.09.2019.

12. Переможець аукціону сплатив 100% вартості придбаного майна, враховуючи сплату гарантійного внеску за платіжним дорученням № 2 від 09.09.2019 на суму 1226743,86 грн.

13. Конкурсний кредитор ОСОБА_1., у межах справи № 908/485/16 про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра", звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до ЗОКС "Довіра" і Товарної біржі "Міжрегіональна Українська біржа", у якому просила визнати недійсними результати другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника, який відбувся 19.09.2019 та визнання недійсними акту від 30.09.2019 про передачу майна, свідоцтв від 06.12.2019 та від 10.12.2019, а також витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс" та повернення до ліквідаційної маси ЗОКС "Довіра" майна.

13.1. Позов мотивований проведенням оскаржуваного аукціону із суттєвими порушеннями вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
-Порушення законодавчо встановлених вимог щодо порядку організації й проведення аукціону з продажу майна боржника, на думку скаржника, полягають у тому, що початкова вартість об`єкта продажу, - цілісного майнового комплексу (ЦМК), не відповідала сумі загально визнаних кредиторських вимог. Також до складу ЦМК включено нерухоме майно, яке не належить банкруту. Крім того, зміст оголошення про проведення аукціону не відповідав вимогам закону, оскільки у ньому наявні неправдиві данні щодо складу ЦМК, відсутні дані про наявні обтяження іпотекою майна, а також відсутні необхідні характеристики нерухомого майна.

14. Господарський суд Запорізької області рішенням від 28.12.2020 задовольнив позов у справі № 908/485/16

15. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 16.06.2021 залишив без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі № 908/485/16.

16. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 27.10.2021 у справі № 908/485/16 скасував постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2021 та рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі № 908/485/16 скасовано. Справу № 908/485/16 направлено на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.
16.1. Скасовуючи залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2021 рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020, яким задоволено позов у справі № 908/485/16, Верховний Суд погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що встановлені порушення вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", допущені під час організації та проведення аукціону, не забезпечили можливості реалізації майна банкрута за найвищою ціною.
Водночас, підставою для скасування судових актів стало порушення норм процесуального права, оскільки переможець аукціону, - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс", не залучено до участі у справі у якості відповідача, водночас рішенням суду у зазначеної особи витребувано майно, що є предметом проведення спірних торгів.

17. Під час нового розгляду справи, ухвалою від 01.02.2022 суд прийняв заяву позивача ОСОБА_1 про зміну предмета позову, у відповідності до якої позивач заявляє такі позовні вимоги:
1) визнати недійсними результати другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра", що відбувся 19.09.2019 та оформлений протоколом № 1 від 19.09.2019 про проведення другого повторного аукціону з продажу майна банкрута Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра";
2) витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс" та повернути до ліквідаційної маси Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" нерухоме майно: 23/25 часток приміщення першого поверху літ. А, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, проспект Металургів, будинок 12 (дванадцять) приміщення 8 (вісім), загальна площа приміщення 123,9 кв.м (реєстраційний об`єкта нерухомого майна 1980478923101);
3) витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс" та повернути до ліквідаційної маси Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" нерухоме майно: квартира, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 12/11, загальною площею 40,03 кв.м, житловою площею 18,9 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1983138623101).

18. Також суд задовольнив клопотання про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс" співвідповідачем у справі № 908/485/16.

19. Третя особа з самостійними вимогами щодо предмета спору, - ОСОБА_7 , звернулася з позовом у справі № 908/485/16, у якому просить визнати недійсними результати другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра", що відбувся 19.09.2019 та оформлений протоколом №1 від 19.09.2019.
-Позов ОСОБА_7 мотивований аналогічними обставинами, що і позов ОСОБА_1 .
Короткий зміст оскаржуваних рішень 
20. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.05.2025, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.11.2025, позов ОСОБА_1 і ОСОБА_7 у справі № 908/485/16 задоволено, визнавши недійсними результати другого повторного аукціону з продажу майна Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра", який відбувся 19.09.2019, витребувавши у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс" на користь Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" придбане на аукціоні майно та застосувавши двосторонню реституцію.
20.1. Рішення судів попередніх інстанції мотивовані наявністю допущених при організації й проведенні аукціону порушень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема щодо визначення початкової вартості ЦМК у ліквідаційній процедурі, щодо необхідності розміщення оголошення про продаж на нерухомому майні банкрута, щодо змісту оголошення про продаж майна, щодо вимог до оголошення у разі продажу на аукціоні права вимоги.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
21. До Верховного Суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс" надійшла касаційна скарга на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.11.2025 у справі №908/485/16, у якій він просить суд скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовів.
22. На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України та вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми права без урахування правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема:
- постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22, від 11.09.2024 у справі № 554/154/22, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21, від 13.04.2023 у справі № 757/30991/18-а, від 30.10.2024 у справі № 916/4921/23 та від 11.03.2025 у справі № 907/665/18, від 20.11.2024 у справі № 911/3331/23, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 30.01.2019 у справі №552/6381/17, від 13.03.2019 у справі №757/39920/15-ц, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, від 05.05.2020 у справі №554/8004/16-ц щодо меж заявлених позовних вимог;
- у постановах від 12.07.2019 у справі № 910/16436/18, від 05.09.2019 у справі № 910/16404/18, від 06.08.2024 у справі № 911/1161/22: щодо способів захисту майнових прав;
- у постанові від 22.05.2024 у справі № 904/4015/23, від 06.08.2024 у справі № 911/1161/22, від 18.03.2025 у cправі №908/3129/23 щодо неналежного (неефективного) способу захисту;
- у постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, у постанові об`єднаної палати КГС Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15.
Скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції було допущено порушення, що призвели до ухвалення незаконного рішення, а саме:
-встановивши, що заявником обрано невірний спосіб захисту порушеного права, замість відмови у задоволенні позову (позиція Верховного суду у постанові від 06.08.2024 у справі № 911/1161/22), суд першої інстанції керуючись ч. 2 ст. 5 ГПК України, застосував спосіб захисту порушеного права, який вважав правильним.
- судом було проігноровано, що заявник ОСОБА_1 не є ані власником, ані законним користувачем майна, вона не може звертатись до суду із позовом про повернення майна до ліквідаційної маси, таким чином, це не є ефективним способом порушеного права (позиція Великої Палати Верховного суду у постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).
- позовні вимоги не могли бути задоволені, адже вони не передбачали двосторонньої реституції, оскільки заявник не просив застосувати наслідки недійсності правочину, обмежуючись лише вимогою щодо визнання недійсними результатів другого повторного аукціону. Однак, суд вийшов за межі позовних вимог та задовольнив їх у редакції про яку не просив позивач.
Скаржник також вказує, що вказані судові рішення підлягають скасуванню на підставі п. 8 ч. 1 ст. 310 ГПК України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

23. ОСОБА_9 подав відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Провадження у Верховному Суді

24. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №908/485/16 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.12.2025.
25. Ухвалою Верховного Суду від 12.01.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс" на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.11.2025 у справі №908/485/16 та призначено до розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс" у справі №908/485/16 на 11 лютого 2026 року о 12:40 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
26. Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке. 

27. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

28. Предметом спору у цій справі є визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута. Разом з тим, доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивачі обрали неправильний спосіб захисту, позивачі, які є кредиторами у справі про банкрутство, не мають право звертатися з позовами про витребування майна користь боржника, а місцевий господарський суд необґрунтовано задовольнив заяву про зміну предмета позову.
29. Тож, як вбачається із доводів касаційної скарги, скаржник не заперечує висновків щодо наявності порушень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", допущених при організації й проведенні аукціону, зокрема щодо визначення початкової вартості ЦМК у ліквідаційній процедурі, щодо необхідності розміщення оголошення про продаж на нерухомому майні банкрута, щодо змісту оголошення про продаж майна, щодо вимог до оголошення у разі продажу на аукціоні права вимоги.

30. Водночас, скаржник посилається на низку, на його погляд, процесуальних порушень, допущених місцевим та апеляційним господарськими судами під час нового розгляду справи, що є підставою, на його думку, для скасування оскаржуваних рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

31. Підстави та порядок для визнання недійсними результатів аукціону в межах провадження у справі про банкрутство на момент проведення оспорюваного аукціону були врегульовані положеннями діючого на той час Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

32. Торги у формі аукціону у справі про банкрутство за своєю суттю є передбаченою законодавством послідовністю дій (процедур), вчинених учасниками аукціону з метою продажу майна боржника. Процедура проведення аукціону у справі про банкрутство складається з: 1) передпідготовки проведення аукціону (призначення ліквідатора, отримання згоди заставного кредитора на реалізацію заставного майна, вибір організатора аукціону, оформлення проєкту договору на проведення аукціону), 2) підготовки до проведення аукціону (укладення договору з організатором аукціону, публікація оголошення, прийняття заяв на участь в аукціоні, внесення гарантійних внесків учасників аукціону), 
3) проведення аукціону, 4) оформлення його результатів.
Тобто процедура проведення аукціону на практиці обєднує в собі, зокрема, етапи: 
1) передпідготовки, підготовки, організації та проведення аукціону з продажу майна боржника; 
2) оформлення результатів аукціону, який з-поміж іншого передбачає складання протоколу за результатом проведеного аукціону та укладення договору 
купівлі-продажу майна боржника з подальшою передачею майна переможцю торгів (аукціону). 
33. Порушення встановлених законодавством правил, які визначають процедуру підготовки та проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону, є підставою для визнання результатів аукціону недійсними за статтею 55 Закону про банкрутство, що тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу (див. подібні за змістом висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 904/3388/15, від 11 серпня 2020 року у справі № 924/1708/14, від 13 серпня 2020 року у справі № 922/600/17, від 27 січня 2021 року у справі № 910/18250/16, від 07 жовтня 2021 року у справі № 922/3059/16, від 29 червня 2022 року у справі № 23/334-б (910/3657/21), від 06 жовтня 2022 року у справі № 911/1902/17).
34. За частиною третьою статті 55 Закону про банкрутство результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними.

35. Одним із питань, яке належить з`ясувати суду під час вирішення спору про визнання результатів аукціону недійсними, є питання наявності порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює результати аукціону. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

36. Частиною першою статті 2 Закону про банкрутство визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

37. Закон про банкрутство не встановлює коло осіб, які вправі вимагати визнання недійсними результатів аукціону, проведеного з порушенням вимог закону.

38. Щодо кола осіб, які можуть звернутися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2024 року у справі №910/2592/19, на яку у своїй касаційній скарзі посилається скаржник, виснувала, що можливість оскарження особою результатів проведеного в межах справи про банкрутство аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника перебуває в залежності від наявності порушеного права чи інтересу такої особи під час продажу майна боржника. До осіб, які можу звернутися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону з реалізації майна боржника в порядку, визначеному Законом про банкрутство, належать:
1) боржник (зокрема, арбітражний керуючий від імені боржника);
2) кредитори;
3) зареєстровані учасники аукціону;
4) особи, які вважають себе власниками майна, що виставляється на аукціон;
5) уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника;
6) особа, яка не є "зареєстрованим учасником аукціону" і водночас щодо якої організатором торгів не прийнято жодного з рішень, передбачених приписами статті 61 Закону про банкрутство (зокрема, про відмову в допуску заявника до участі в аукціоні), у разі встановлення в судовому порядку обставин здійснення такою особою усіх передбачених цим Законом дій щодо набуття статусу ?зареєстрованого учасника аукціону? та вчинення перешкод з боку організатора аукціону для участі такої особи в аукціоні;
7) особи, які не були допущені до участі в аукціоні (за умови попереднього або одночасного оскарження ними рішення організатора аукціону про визначення учасників аукціону та встановлення судом за результатом оскарження порушення статті 61 Закону про банкрутство в частині допуску до участі в аукціоні).

39. Також, за висновком Великої Палати Верховного Суду у наведеній постанові, у разі пред`явлення вимог про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника правовим наслідком їх задоволення судом є повернення відчуженого з порушенням вимог Закону про банкрутство майна до ліквідаційної маси боржника, навіть у випадку заявлення такої вимоги позивачем, який не є стороною договору.
40. Крім того, слід зазначити, що Закон про банкрутство не містить порядку повернення майна боржника до ліквідаційної маси боржника за результатом визнання судом недійсними результатів аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника.
41. Так само в Законі про банкрутство відсутні положення, які визначали б особливості виконання сторонами договору купівлі-продажу обов`язку щодо повернення отриманого ними за недійсним правочином під час провадження у справі про банкрутство у співставленні із загальними нормами цивільного законодавства.
42. Водночас суд ураховує, що провадження у справі про банкрутство як самостійний вид судового провадження, що характеризується специфічністю цілей та завдань, які переслідує таке провадження, одним із своїх завдань визначає, зокрема, задоволення вимог не окремо визначеного кредитора, а сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. При цьому обов`язковим є справедливе задоволення усієї сукупності вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому законом. Тому провадження у справах про банкрутство об`єктивно формується на засадах конкурсу.
43. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів.
44. Раціональність механізму конкурсної процедури полягає саме в тому, що вона надає інструментарій для узгодження прав та інтересів усіх кредиторів, а також забезпечує взаємні права та інтереси сукупності кредиторів і боржника. При цьому інструментом гарантування прав кожного із сукупності кредиторів є принцип конкурсного імунітету, за яким кредитор не має права задовольнити свої вимоги до боржника інакше, як в межах відкритого провадження у справі про банкрутство. Кредитори можуть задовольнити свої вимоги за правилами конкретної конкурсної процедури (див. висновок, викладений у постановах судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 910/9535/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 916/4644/15).
45. Тобто головним завданням конкурсного процесу є забезпечення виключно колективної форми задоволення вимог усієї сукупності кредиторів за рахунок рівномірного розподілу поміж ними майна (конкурсної маси) боржника в порядку черговості та унеможливлення індивідуального задоволення вимог окремого визначеного кредитора поза межами конкурсної процедури. На виконання цього завдання направлені всі механізми процедури банкрутства.
46. Одним із проявів цих механізмів є звернення кредитора, який позбавлений можливості задовольнити наявні в нього грошові вимоги до боржника інакше, як в межах провадження у справі про банкрутство, до суду із позовом з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону та укладеного за його наслідком договору купівлі-продажу майна боржника.
47. Такий позов кредитора фактично направлений на наповнення ліквідаційної маси боржника, а інтерес кредитора як особи, яка оскаржує результати аукціону, полягає у відчуженні повернутого в ліквідаційну масу майна боржника за максимально високою ціною та задоволенні за рахунок цього майна наявних грошових вимог до боржника. 
48. Тож хоча положення Закону про банкрутство не визначають правовим наслідком необхідність повернення відчуженого майна боржнику у разі визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника, однак з урахуванням цілей та завдань провадження у справі про банкрутство очевидним є те, що пред`явлення подібних вимог своєю метою має повернення майна боржника, відчуженого на аукціоні з порушенням вимог закону, до ліквідаційної маси для його подальшої справедливої реалізації на новому аукціоні за якомога найвищою ціною та задоволення за рахунок нього вимог кредиторів.
49. Схожі за своїм змістом правові наслідки закріплені законодавцем у статті 20 Закону про банкрутство, положення якої передбачають наслідком визнання недійсним правочину боржника повернення майна у ліквідаційну масу боржника. Подібна норма наразі закріплена у статті 42 КУзПБ.
50. Отже, у разі пред`явлення вимог про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника правовим наслідком їх задоволення судом є повернення відчуженого з порушенням вимог Закону про банкрутство майна до ліквідаційної маси боржника, навіть у випадку заявлення такої вимоги позивачем, який не є стороною договору.
51. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2024 року у справі №910/2592/19 зазначила, що задоволення судом вимоги про повернення відчуженого на аукціоні майна до ліквідаційної маси боржника передбачає також стягнення з боржника на користь переможця аукціону одержаних за правочином коштів. Таке стягнення не є задоволенням окремої позовної вимоги, а є необхідним наслідком визнання недійсним правочину та задоволення вимоги про застосування реституції, хоч і сформульованої позивачем в усіченому вигляді, який охоплює тільки ту частину, яка стосується повернення відчуженого боржником майна. Протилежне застосування статті 216 ЦК України порушуватиме засади пропорційності та покладатиме на відповідача (покупця, переможця аукціону) непропорційний тягар у вигляді позбавлення його майна без повернення / відшкодування всього, що інша сторона одержала на виконання недійсного правочину.
52. До того ж інший підхід до застосування статті 216 ЦК України зумовлює необхідність звернення переможця аукціону до суду із зустрічним позовом або окремим позовом з вимогою про стягнення з боржника сплачених коштів за майно, придбане на аукціоні, який був визнаний недійсним. 
53. Розгляд вимоги відповідача у наступному окремому позові також невиправдано поставить його у становище, коли він вже зобов`язаний за судовим рішенням повернути майно, однак позивачем у первинній справі, який хоча і має в силу закону обов`язок так само здійснити повернення одержаного ним за правочином, такий обов`язок може бути не виконаний без окремого судового рішення через те, що він не забезпечений примусом держави.
54. Окрім того, цей підхід не враховує принципу процесуальної економії, оскільки орієнтує відповідачів у такій категорії справ на те, що їм належить ініціювати окреме провадження для розгляду їх вимоги, яка ґрунтуватиметься на обставинах, уже встановлених у розглянутій справі.
55. Ураховуючи наведене, тлумачення статті 216 ЦК України дозволяє стверджувати, що позивач особа, якій належить право на оскарження результатів аукціону у справі про банкрутство, заявляючи за наслідком визнання недійсними результатів оспорюваного аукціону та договору купівлі-продажу вимогу про повернення боржнику переданого за недійсним правочином майна або відшкодування вартості майна, фактично заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію навіть у тому випадку, коли буквально позивач вимагає лише повернення йому майна, відчуженого за недійсним правочином, оминаючи мовчанням питання повернення відповідачу отриманого за таким правочином самим позивачем. У цьому випадку переможець аукціону є стягувачем у частині рішення про повернення йому переданого ним за недійсним правочином майна або відшкодування його вартості.
56. У цьому випадку на обов`язок боржника щодо повернення отриманого за недійсним правочином не поширюються норми Закону про банкрутство, які регулюють черговість (порядок) задоволення вимог кредиторів, а його виконання має здійснюватися боржником у позачерговому порядку (див. mutatis mutandis постанову судової палати для розгляду справ по банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15, в якій хоча висновки сформульовані на підставі тлумачення норм КУзПБ, однак нормативне регулювання в цій частині є подібним із тим, яке містить Закон про банкрутство).
Див. висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 року у справі №910/2592/19
57. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
58. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
59. Як встановлено під час розгляду справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 29707927 від 31.01.2022 № 297080847 від 31.01.2022 ТОВ "Інсайт фінанс" перереєструвало на себе раніше належне ЗОКС "Довір" таке нерухоме майно, реалізоване зі спірного аукціону: 23/25 часток приміщення, розташованого по пр. Металургів, 12/8, у м. Запоріжжі; квартира, розташована по пр. Металургів, 12/11, у м. Запоріжжя. Інше нерухоме майно банкрута, що є предметом спірного аукціону, не перебуває у власності переможця аукціону.

60. Таким чином, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс" є переможцем аукціону з продажу майна Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра", то визнання недійсним результатів аукціону за позовом заінтересованої особи - кредитора та витребування майна на користь боржника з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс", є належним способом захисту права у справі №908/485/16, що спростовує доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі.

61. Також, підлягають відхиленню доводи скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права через безпідставне задоволення заяви про зміну предмета позову, оскільки, не зважаючи на назву заяви "заява про зміну предмета позову", вимоги позивача про визнання результатів аукціону та витребування майна залишилися незмінними, як правильно зазначив у оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції.

62. Надаючи оцінку доводам скаржника щодо порушення судами норм процесуального права, через застосування двосторонньої реституції внаслідок визнання правочину недійсним, що на думку скаржника є порушенням процесуальної заборони виходу за межі позовних вимог, слід зазначити таке.
63. Цивільний Кодекс визначає такі загальні юридичні наслідки недійсності правочину: 1) основний - двостороння реституція - повернення сторін недійсного правочину до попереднього стану, тобто становища, яке існувало до його вчинення (абзац другий частини першої статті 216 ЦК); 2) додатковий - відшкодування збитків і моральної шкоди винною стороною на користь другої сторони недійсного правочину та третьої особи, якщо їх завдано у зв`язку із вчиненням такого правочину (частина друга статті 216 цього Кодексу). Правові наслідки, передбачені частинами 1 та 2 статті 216 ЦК, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина 3 статті 216 ЦК).
64. Висновки про те, що за недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі №918/1043/21 (пункт 8.43).
65. У категорії справ з позовними вимогами про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування правових наслідків недійсності правочину суд, задовольняючи вимогу сторони про повернення переданого за недійсним правочином майна, має також присудити стягнути з позивача на користь відповідача одержані за правочином кошти (повернути передане нею майно). Таке стягнення не є задоволенням окремої позовної вимоги, а є необхідним наслідком визнання недійсним правочину та задоволення вимоги про застосування реституції. Інше тлумачення статті 216 ЦК, за якого відповідач має заявити вимогу про повернення йому переданого за недійсним правочином, покладатиме на відповідача непропорційний тягар у вигляді позбавлення його майна без повернення/відшкодування всього, що інша сторона одержала на виконання недійсного правочину.
66. Суд звертається до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 про те, що виходячи з буквального тлумачення змісту статті 216 ЦК, якщо законом не встановлені особливі умови застосування правових наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів, позивач, який заявляє вимогу про повернення йому в натурі переданого за недійсним правочином або відшкодування вартості переданого, заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію. У цьому випадку відповідач є стягувачем у частині рішення про повернення йому переданого ним за недійсним правочином майна або відшкодування вартості.
67. Разом з тим, суд касаційної інстанції не вбачає порушень норм процесуального права та впливу на правильність постановленого судового рішення по суті спору, залучення кредитора ОСОБА_10 за його волевиявленням у справу в якості третьої особи без самостійних вимог в порядку статті 50 Господарського процесуального кодексу України, оскільки предметом спору у цій справі, яке розглядається в межах справи банкрутство є визнання недійсним аукціону і повернення в ліквідаційну масу майно, тож, рішення у справі може вплинути на права всіх кредиторів у справі про банкрутство, у тому числі і на права заявника. (близькі за змістом висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 18.07.2023 у справі №911/1707/18 (911/2858/21).
68. Підсумовуючи заведене, колегія суддів касаційної інстанції акцентує, що Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
69. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 21.06.2007 у справі "Васильєв проти України" (заява №11370/02) також зазначається, що перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох поглядів на предмет не є підставою для повторного розгляду справи.
70. Ураховуючи обставини цієї справи, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для касаційного оскарження.
71. Зважаючи на викладене, оскільки доводи скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права не знайшли підтвердження в межах підстави касаційного оскарження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваних рішень у цій справі

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
72. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
73. Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
74. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, у зв`язку з чим оскаржені у справі рішення та постанова підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.
Розподіл судових витрат
75. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт фінанс" залишити без задоволення. 

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 16.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.11.2025 у справі № 908/485/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

К.М. Огороднік