ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року
м. Київ

справа № 215/958/25
провадження № 61-12186св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року, ухвалене в складі судді Камбул М. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі -- ПрАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він протягом багатьох років працював в умовах впливу шкідливих факторів, зокрема, 14 років та 09 місяців у період з 22 червня 1970 року до 01 квітня 1985 року, на дробильній фабриці на ПрАТ «ПівнГЗК» приймальником руди 5-го розряду, машиністом дробарок 6-го розряду, старшим машиністом дробарок 7-го розряду, дробильником 6-го розряду.
За час роботи на ПрАТ «ПівнГЗК», він отримав хронічне професійне захворювання - Дв. кохлеарний неврит з легким ст. зниження слуху (приглухуватість - 1ст.), пиловий бронхіт.
Наявність шкідливих факторів для здоров`я на робочому місці дробильника на фабриці на ПрАТ «ПівнГЗК» підтверджує Санітарно-гігієнічна характеристика № Ф-2/3-410 від 09 червня 1995 року.
Вина відповідача підтверджується також рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2013 року у цивільній справі № 441/6272/12.
Вказував на те, що у березні 2024 року він відчув різке погіршення стану здоров`я, а саме: виражену задишку при мінімальному навантажені, ходьбі та у спокої, приступи задухи до 7/8 раз на добу, частіше сухий приступодібний кашель, рідше з утрудненим відходженням невеликої кількості слизового в`язкого харкотиння, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, періодично виникаючий біль ниючого характеру за грудиною, запаморочення, головний біль, біль за ходом хребта, яка посилювалась при поворотах та нахилах тулубу, болючість та обмеженість рухів у великих суглобах верхніх та нижніх кінцівок, відчуття оніміння в руках та ногах, утруднену ходу, кульгавість на ліву ногу, набряки гомілок, загальну слабкість, швидку втому, шум у голові та у вухах, зниження слуху на обидва вуха.
25 березня 2024 року він був госпіталізований до стаціонару 1-го терапевтичного відділення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», де йому було встановлено основний діагноз: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень третьої-четвертої стадії (пиловий бронхіт третьої стаді, емфізема легень третьої стадії) група Е, загострення середнього ступеня важкості, ЛН третього ступеня, хронічне легеневе серце, НК-першої стадії, вібраційна хвороба першої другої стадії, з вираженим синдромом полірадикулонейропатії, з двобічна плечелопатковим періартрозом, ПФ другого ступеня, перифирична двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня з помірним зниженням слуху за класифікацією В. О. Остапкович і Н. І. Пономарьової. Захворювання професійні. Супутній діагноз: Гіпертонічна хвороба другої стадії, ступінь два гіпертензивне серце, ангіопатія сітківки обох очей. ІХС: дифузний кардіосклероз, СН 2 Аст. Ризик 4. СКХ: мікроліти нирок, вторинний хронічний пієлонефрит, латентний перебіг, фаза нестійкої ремісії. ХНН-0-1 ст. Хронічний простатит, фаза нестійкої ремісії. Гіперплазія передміхурової залози. Клапанна недостатність вен нижніх кінцівок, ХВН 2 ст. ДЕП 2 ст. змішаного генезу. Розповсюджений остеохондроз з вегетативно-ірритатинним синдромом. Поліостеоартроз. Артефакія правого ока, лейкомія рогівки другого ступеня. Початкова катаракта лівого ока.
Зазначав, що з вини відповідача він отримав важке, невиліковне профзахворювання, виникнення якого пов`язане з певною трудовою діяльністю і впливом на організм конкретних несприятливих умов праці, так званих шкідливих виробничих чинників. 
Позивач зазначав, що внаслідок отримання професійного захворювання він не має змоги вести звичне життя, оскільки змушений постійно перебувати на медичному обліку, приймати ліки. Факт зазначених фізичних страждань документально підтверджується висновками спеціалістів. Настання негативних змін у його житті, окрім неможливості відновлення стану здоров`я, який він мав до виникнення професійного захворювання, обумовлений істотним погіршенням психологічного аспекту його життя. Через хворобу він не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, доводиться робити його дружині, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих. Приступами кашлю в місцях скупчення людей, у тому числі в громадському транспорті, звертає до себе нездорову увагу з боку оточуючих, тому він змушений приймати знеболюючі ліки, користуватись інгалятором. Спостерігається значне зниження сили в руках, підвищена дратівливість, шум у вухах, погіршення сну, погіршення пам`яті, падіння зору. 3 2017 року він перебуває на обліку у обліку у терапевта, з 2020 року - на обліку у невропатолога. Через дратівливість, що з`явилася, погіршилися особисті взаємини з родичами, сусідами, змушений вести досить замкнутий спосіб життя.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив судстягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням його здоров`я, у розмірі 304 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, щоморальна шкода відшкодовується одноразово і питання щодо відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, вже вирішено рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2013 року у справі № 441/6272/12, яке набрало законної сили. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У вересні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що заявлені позовні вимоги та обставини, якими він обґрунтовував позов у цій справі та у справі № 441/6272/12, не є тотожними.
Так, у 2012 році він звертався до суду із позовом щодо стягнення моральної шкоди, заподіяної втратою професійної працездатності у розмірі 65 %, тоді як на теперішній час йому встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 85 %, з 15 січня 2015 року. Тобто, він заявив вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із зміною розміру втрати професійної працездатності порівняно із розміром, виходячи із якого визначено розмір відшкодування при розгляді цивільної справи № 441/6272/12. Цей позов заявлено саме з підстав прогресуючого захворювання, а тому посилання суду на ту обставину, що моральна шкода вже відшкодована, є помилковим.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2024 року у справі № 240/19209/21 (провадження № К/990/16548/22).

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2025 року представник ПрАТ «ПівнГЗК» подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 у жовтні 2025 року подав відповідь на відзив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 вересня 2025 року для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. та судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І. Луспеник Д. Д .

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У жовтні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2025 року, у звязку з відставкою судді Гулька Б. І., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 грудня 2025 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з червня 1970 року до квітня 1985 року, а 01 квітня 1985 року був звільнений за власним бажанням.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2013 року у справі № 441/6272/12, яке набрало законної сили 05 лютого 2013 року, позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 2 550,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та, працюючи на підприємстві відповідача, отримав хронічні професійні захворювання. При первинному огляді 11 липня 1990 року позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності, який згодом збільшено до 65 % та встановлено третю групу інвалідності (висновок МСЕК від 03 березня 2005 року).

Згідно з медичним висновком Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 18 квітня 2013 року № 711, ОСОБА_1 встановлено діагноз та виявлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень третьої ст. (пиловий бронхіт третьої ст. емфізема легень третьої ст.) ЛН третього ст. Хронічне легеневе серце, НК-першого ст. (06 грудня 2001 року); нейросенсорна приглухуватість другого ст. (з помірним зниженням слуху) (04 липня 1995 року); вібраційна хвороба 1-2 ст. з ВСП; двобічним плечолопатковим періартрозом, ПФ першого-другого ст; периферичним ангіодистонічним синдромом з частими акроангіоспазмами рук (07 квітня 1998 року); захворювання професійні (діагноз вперше виявленого професійного захворювання).

Довідкою МСЕК від 15 січня 2015 року позивачу при повторному огляді встановлено другу групу інвалідності.

Відповідно до виписок-епікризів із медичної карти від 28 березня 2014 року, 03 листопада 2015 року, 07 листопада 2023 року, 09 квітня 2024 року, 11 листопада 2024 року, ОСОБА_1 встановлено основний діагноз: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень третьої-четвертої стадії (пиловий бронхіт третьої стаді, емфізема легень третьої стадії ) група Е, загострення середнього ступеня важкості, ЛН третього ступеня, хронічне легеневе серце, НК-першої стадії, вібраційна хвороба першої другої стадії, з вираженим синдромом полірадикулонейропатії, з двобічним плечелопатковим періартрозом, ПФ другого ступеня, перифирична двобічна сенсоневральна ( нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня з помірним зниженням слуху за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І. Пономарьової. Захворювання професійні. Супутній діагноз: Гіпертонічна хвороба другої стадії, ступінь два гіпертензивне серце, ангіопатія сітківки обох очей. ІХС: дифузний кардіосклероз, СН 2 Аст. Ризик 4. СКХ: мікроліти нирок, вторинний хронічний пієлонефрит, латентний перебіг, фаза нестійкої ремісії. ХНН-0-1 ст. Хронічний простатит, фаза нестійкої ремісії. Гіперплазія передміхурової залози. Клапанна недостатність вен нижніх кінцівок, ХВН 2 ст. ДЕП 2 ст. змішаного генезу. Розповсюджений остеохондроз з вегетативно-ірритатинним синдромом. Поліостеоартроз. Артефакія.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання моральної шкоди іншій особі. 

Тлумачення статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Обов`язок відшкодувати завдану позивачеві моральну шкоду покладається на роботодавця, що відповідає вимогам статті 1167 ЦК України та статті 237-1 КЗпП України.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно з частиною п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

Тлумачення частини п`ятої статті 23 ЦК України свідчить, що за загальним правилом компенсація моральної шкоди відбувається одноразово. Виключення щодо одноразової компенсації моральної шкоди може бути передбачено таким універсальним регулятором як договір або ж нормою закону. 

Зокрема, частиною першою статті 1168 ЦК України допускається компенсація моральної шкоди періодичними платежами, якщо її завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 10 серпня 2022 року у справі № 210/5096/19 .

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц ).

У справі, що переглядається, судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, щорішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2013 року у справі № 441/6272/12, яке набрало законної сили 05 лютого 2013 року, позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 2 550,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Установивши, що ОСОБА_1 реалізував своє право на компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок виявлених захворювань, отриманих під час роботи у шкідливих умовах наПрАТ «ПівнГЗК», рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2013 року у справі № 441/6272/12стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 2 550,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням на виробництві, що виключає можливість повторного відшкодування йому моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що позов заявлено у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я та збільшення ступеню втрати ним професійної працездатності, оскільки законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за одне й те саме порушення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судами неповно і неправильно.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в судових рішеннях (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених у постанові Верховного Судувід 10 грудня 2024 року у справі № 240/19209/21 (провадження № К/990/16548/22), є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаній справі відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається в касаційному порядку.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:  	Г. В. Коломієць    Д. Д. Луспеник    Ю. В. Черняк