ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

31 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 148/865/24
провадження № 61-3895св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач - виконувач обов`язків керівника Тульчинського окружної прокуратури в інтересах держави в особі Тульчинської міської ради, 
відповідач -     ОСОБА_1 , 
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Калачик Наталія Михайлівна, на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2024 року у складі судді Дамчука О. О. та постанову Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2025 рокуу складі колегії суддів: Сала Т. Б., Матківської М.В., Шемети Т.М., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2024 року виконувач обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Тульчинської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати недійсною тимчасову угоду про добровільну сплату та фактичне користування земельною ділянкою від 2021 року, укладену між міським головою Весняним В. М. та ОСОБА_1 , щодо фактичного користування земельною ділянкою комунальної власності площею 26,6676 га з кадастровим номером 0524383300:01:001:0801, яка розташована за межами населеного пункту с. Копіївка Тульчинського району Вінницької області;
зобов`язати ОСОБА_1 повернути Тульчинській міській раді земельну ділянку площею 26,6676 га з кадастровим номером 0524383300:01:001:0801, яка розташована за межами населеного пункту с. Копіївка Тульчинського району Вінницької області.
В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі пункту 2 наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 30 травня 2014 року № 2-893/15-14-СГ ОСОБА_1 надано в оренду терміном на 7 років земельну ділянку земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Копіївської сільської ради Тульчинського району, загальною площею 32,9976 га, у тому числі надано земельну ділянку з кадастровим номером 0524383300:01:001:0801 площею 26,6676 га.
У подальшому, 25 червня 2014 року, між орендодавцем Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та орендарем ОСОБА_1 було укладено договір про оренду землі № 366 на 7 років, за умовами якого останньому надано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 26,6676 га, пасовища, кадастровий номер: 0524383300:01:001:0801, для сінокосіння та випасання худоби із земель запасу Копіївської сільської ради (за межами населеного пункту) Тульчинського району Вінницької області. 
Дата закінчення терміну договору - 24 червня 2021 року.
02 липня 2014 року за ОСОБА_1 на підставі вищезазначеного договору оренди землі зареєстровано право оренди земельної ділянки.
12 лютого 2021 року на дану земельну ділянку зареєстровано право комунальної власності Тульчинської міської ради на підставі відповідного рішення міської ради № 149 від 23 грудня 2020 року, акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, серія та номер 13-ОТГ, виданого 14 грудня 2020 року, та наказу про передачу земельних ділянок, серія та номер 13-ОТГ, виданого 14 грудня 2020 року Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області.
08 квітня 2021 року та 05 липня 2021 року ОСОБА_1 звертався до Тульчинської міської ради з заявами щодо продовження строку дії вищезазначеного договору оренди, однак, за результатами голосування на 15 сесії Тульчинської міської ради 8 скликання від 23 липня 2021 року рішення про надання вказаній особі земельної ділянки за межами с. Копіївка в оренду прийнято не було.
На засіданні постійної комісії з земельних відносин (протокол від 16 листопада 2021 року № 29) було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про продовження терміну дії договору, однак, з урахуванням наявної інформації про порушення ним умов договору (використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, а саме пасовище використовувалось як рілля), вирішено припинити право користування земельною ділянкою площею 26,6676 га фізичною особою ОСОБА_1 .
Крім цього, листом від 12 травня 2022 року № 06-02-1270 міська рада повідомила ОСОБА_1 про те, що йому відмовлено в поновленні договору оренди землі на вищезазначену земельну ділянку на підставі протоколу постійної комісії міської ради з земельних відносин від 12 квітня 2022 року (на повторне клопотання ОСОБА_1 від 24 березня 2022 року).
Однак, 12 жовтня 2022 року державним реєстратором Бернацькою Л. B. (Шаргородська міська рада) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по вказаній земельній ділянці внесено зміни, а саме додано тимчасову угоду без номера, укладену у 2021 році міським головою Весняним В. М. та ОСОБА_1 та внесено зміни до змісту, характеристики іншого речового права, а саме: строк дії оренди земельної ділянки до 24 червня 2021 року змінено на строк дії оренди з 01 січня 2021 року до 01 січня 2028 року (термін 7 років).
Тобто, після закінчення встановленого строку дії договору оренди земельної ділянки (договір діяв до 24 червня 2021 року) ОСОБА_1 продовжує використовувати земельну ділянку на підставі тимчасової угоди про добровільну сплату та фактичне користування земельною ділянкою від 2021 року, укладеної строком до 01 січня 2028 року.
Прокурор зазначає, що міський голова Весняний В. М. , приймаючи одноособово оспорюване рішення щодо надання фактичному землекористувачу земельної ділянки комунальної власності, площею 26,6676 га, з кадастровим номером 0524383300:01:001:0801, вийшов за межі правомірної поведінки, оскільки діяв з порушенням статті 19 Конституції України, статті 203 Цивільного кодексу України, статей 116, 122, 124 Земельного кодексу України, статей 6, 10, 26, 42, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто розпорядження земельною ділянкою було проведено не у спосіб, що визначений законом, не у межах повноважень, що передбачені Конституцією України та Земельним кодексом України. 
Вважає, що наявні правові підстави для визнання недійсним оспорюваного у цій справі правочину та для повернення спірної земельної ділянки Тульчинській міській раді.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2024 рокупозов задоволено.
Визнано недійсною тимчасову угоду про добровільну сплату та фактичне користування земельною ділянкою від 2021 року, укладену між міським головою Весняним В. М. та ОСОБА_1 , щодо фактичного користування земельною ділянкою комунальної власності, площею 26,6676 га, з кадастровим номером: 0524383300:01:001:0801, яка розташована за межами населеного пункту с. Копіївка Тульчинського району Вінницької області.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Тульчинській міській раді земельну ділянку, площею 26,6676 га, з кадастровим номером: 0524383300:01:001:0801, яка розташована за межами населеного пункту с. Копіївка Тульчинського району Вінницької області.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанціївиходив із того, що Тульчинська міська рада не уповноважувала міського голову Весняного В. М. на укладення та підписання спірної угоди, тому дії останнього не можуть розцінюватись як вираження волі Тульчинської міської територіальної громади, а відтак міський голова не мав права укладати таку угоду. У зв`язку з цим вказана угода підлягає визнанню недійсною, а земельна ділянка - поверненню.
Не погоджуючись із цим рішенням,   ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року апеляційну скаргу      ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2024 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
25 березня 2025 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Калачик Н. М., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 25 лютого2025 року.
В касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, а також без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

17 квітня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що на підставі пункту 2 наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 30 травня 2014року № 2-893/15-14-СГ    ОСОБА_1 надано в оренду терміном на 7 років земельну ділянку земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Копіївської сільської ради Тульчинського району, загальною площею 32,9976 га, у тому числі надано земельну ділянку з кадастровим номером 0524383300:01:001:0801,площею 26,6676 га. 
25 червня 2014 між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі № 366 (далі - договір оренди).
Відповідно до пункту 1 вказаного договору оренди, орендодавець, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 30травня 2014 року № 2-893/15-14-СГ, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби із земель запасу Копіївської сільської ради (за межами населеного пункту) Тульчинського району Вінницької області.
В оренду передається земельна ділянка загальною площею 26,6676 га пасовища, кадастровий номер: 0524383300:01:001:0801 (пункт 2 договору оренди).
Договір укладено на 7 років з моменту підписання. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Дата закінчення терміну договору - 24 червня 2021 року (пункт 8 договору оренди).
Земельна ділянка передається в оренду для сінокосіння та випасання худоби. Цільове призначення земельної ділянки - для сінокосіння та випасання худоби (01.08) (пункти 14, 15 договору оренди). 
Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (пункт 20 договору).
Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом (пункт 34 договору оренди).
Відповідно до акту передавання-приймання орендованої земельної ділянки від 25 червня 2014 року, який є невід`ємною частиною договору, орендодавець передає земельну ділянку з кадастровим номером 0524383300:01:001:0801, площею 26,6676 га, розташовану на території Копіївської сільської ради (за межами населеного пункту) Тульчинського району, а орендар приймає вищевказану земельну ділянку. Дана земельна ділянка знаходиться у стані придатному для використання згідно цільового призначення. 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 332152426) 02 липня 2014 року за ОСОБА_1 на підставі зазначеного договору оренди землі зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0524383300:01:001:0801, номер запису про інше речове право: 6239954.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 332152426) 12 лютого 2021 на земельну ділянку з кадастровим номером 0524383300:01:001:0801 зареєстровано право комунальної власності Тульчинської міської ради на підставі рішення міської ради про прийняття у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності № 149 від 23 грудня 2020 року, акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, серія та номер 13-ОТГ, виданого 14 грудня 2020 та наказу про передачу земельних ділянок, серія та номер 13-ОТГ, виданого 14 грудня 2020 року Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56637782 від 16 лютого 2021 року 11:55:48, ОСОБА_3 , Тульчинська міська рада Вінницької обл. 
08 квітня 2021 року та 05 липня 2021 року ОСОБА_1 звертався до Тульчинської міської ради з заявами щодо продовження строку дії вищезазначеного договору оренди землі.
За результатами голосування на 15 сесії Тульчинської міської ради 8 скликання від 23 липня 2021 року за проект рішення «Про надання ОСОБА_1 земельної ділянки за межами с. Копіївка в оренду» рішення прийнято не було.
24 березня 2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Тульчинської міської ради з клопотанням про поновлення договору оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 0524383300:01:001:0801, загальною площею 26,6676 га.
Відповідно до копії листа Тульчинської міської ради від 12 травня 2022 року вих. № 06-07-1270 на клопотання ОСОБА_1 від 24 березня 2022 року про поновлення договору оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 0524383300:01:001:0801, загальною площею 26,6676 га, повідомлено, що клопотання розглянуто 12 квітня 2022 року на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин Тульчинської міської ради, відповідно до пункту 27 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року № 2145-Іх, за результатами розгляду відмовлено в поновленні договору оренди на земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби за межами населеного пункту с. Копіївка.
У 2021 році між ОСОБА_1 та міським головою Тульчинської міської ради Весняним В. М. укладено тимчасову угоду (без номера) про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою, у якій, зокрема, зазначено наступне:
1. Розпорядник земель надає, а фактичний землекористувач добровільно сплачує за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності площею 26,6676 га, кадастровий номер: 0524383300:01:001:0801, яка розташована за межами населеного пункту с. Копіївка Тульчинського району Вінницької області.
2. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 27 184,00 грн.
3. Орендна плата за 7 років становить 608 942,88 грн, що становить 12 % від нормативної грошової оцінки.
6. Дана угода укладена на добровільних засадах, набуває чинності з моменту підписання його сторонами, діє до моменту заключення договору оренди на дану земельну ділянку та укладається строком на 7 років (з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2027 року).
12 жовтня 2022 року державним реєстратором Бернацькою Л. B. (Шаргородська міська рада) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по даній земельній ділянці внесено зміни, а саме: додано тимчасову угоду без номера, укладену 2021 року в особі міського голови Весняного В. М. та ОСОБА_1 та внесено зміни до змісту, характеристики іншого речового права, а саме: строк дії оренди земельної ділянки до 24 червня 2021 року змінено на строк дії оренди з 01 січня 2021 року до 01 січня 2028 року (термін 7 років).

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

У частині першій статті 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Законом України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до частин першої та другої статті 33 Закону України «Про оренду землі» після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» до листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.

При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Аналіз положень частини першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» свідчить про те, що для визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року № 594/376/17-ц (провадження
№ 14-65цс18).

Водночас, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі») процедури, так і наявності волевиявлення сторін.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2019 року у справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року у справі № 923/925/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 912/1138/19, від 17 травня 2022 року у справі № 384/30/21 (провадження № 61-21267св21), від 24 квітня 2023 року у справі № 608/2591/21 (провадження № 61-813св23) та інших.

Судами встановлено, що    ОСОБА_1 звертався до Тульчинської міської ради із заявами про продовження терміну дії договору оренди землі, але позитивного для   ОСОБА_1 рішення за результатами розгляду його заяв про продовження строку дії договору міською радою прийнято не було.

При таких обставинах суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що наведені обставини свідчать про заперечення з боку міської ради щодо поновлення договору оренди з ОСОБА_4 та відсутність волевиявлення ради, а тому були відсутні правові підстави для укладення нової угоди про користування землею. 

Суди попередніх інстанції правильно виходили з того, що оспорювана угода по своїй суті не є додатковою угодою, а є тимчасовою угодою про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою, що свідчить про намагання фактично узаконити в такій формі право користування   ОСОБА_1 . Спірною земельною ділянкою комунальної власності.

Разом із тим, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для визнання недійсною оспорюваної тимчасової угоди, укладеної між     ОСОБА_1 таміським головою   Весняним В. М. , виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Частиною третьою статті 78 ЗК України передбачено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до пункту «б» статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Положеннями частини першої статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої та другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Сільський, селищний, міський голова укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради(пункт 16 частини четвертої статт 42 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, вирішення питань щодо регулювання земельних відносин є виключними повноваженнями сільської, селищної, міської ради.

Установивши, що міський голова   ОСОБА_5 не мав права на укладення з  ОСОБА_1 тимчасової угоди щодо регулювання земельних відносин та діяв всупереч визначених законом повноважень, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про визнання вказаної угоди недійсною.

Оскільки наявні підстави для задоволення вимоги про визнання угоди недійсною, вимога позову про зобов`язання повернути земельну ділянку також підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судове рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Саме по собі посилання на справи з подібними правовідносинами, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм процесуального права. При цьому, питання щодо подібних правовідносин вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні. 

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Калачик Наталія Михайлівна, залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов