ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/6837/18
адміністративне провадження № К/990/47061/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шарапи В.М., 
суддів Єзерова А.А., Чиркіна С.М.,
розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року (головуючий суддя Токмілова Л.М.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року (головуючий суддя Крусян А.В., судді Джабурія О.В., Яковлєв О.В.)
у справі № 420/6837/18 
за позовом Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 
до ОСОБА_1 
про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт будівництва,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій, встановлені судами попередніх інстанцій обставини:
1. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі - позивач) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило зобов`язати ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідачка) знести за власний кошт самочинно збудований об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
1.1. Підставою позову вказувало те, що на підставі наказу, направлення та виявлення факту самочинного будівництва об`єкту, інспектором Управління проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, що належить відповідачу, за адресою: АДРЕСА_1 . Перевіркою встановлено, що відповідачем виконано будівельні роботи з реконструкції зазначеної квартири шляхом прибудови двох приміщень першого поверху до квартири без отримання права на виконання будівельних робіт, що є порушенням вимог пункту 1 частини першої статті 34, абзацу 1 частини другої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абзацу 2 пункту 5, пункту 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13 квітня 2011 року.
За результатами перевірки складено Акт, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та протокол про адміністративне правопорушення від 21 травня 2018 року. 
1.2. У зв`язку з необхідністю проведення перевірки виконання вимог припису, Управлінням було проведено перевірку та встановлено, що відповідачкою вимоги припису виконані не були. За результатом проведеної перевірки інспектором було складено Акт та протокол про адміністративне правопорушення, та винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення, за якою відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю. 
2. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі №420/6837/18, Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради в позові відмовлено. 
3. Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року судові рішення у справі були скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.
4. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі №420/6837/18, Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради в позові відмовлено.
5. Постановою Верховного Суду від 24 липня 2024 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
6. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі №420/6837/18, позов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок привести у первісний стан об`єкт самочинного будівництва відповідно до договору дарування №2591 від 23 грудня 2017 року. 
6.1. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дослідженими у справі доказами підтверджено виконання ОСОБА_1 будівельних робіт з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 шляхом прибудови двох приміщень першого поверху без отримання права на виконання будівельних робіт та невиконання припису Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 21 травня 2018 року. Відтак, суди дійшли висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача за власний рахунок привести у первісний стан об`єкт самочинного будівництва відповідно до договору дарування від 23 грудня 2017 року №2591. 
7. Судами встановлені такі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору по суті:
7.1. У період з 10 травня 2018 року по 21 травня 2018 року на підставі наказу від 02 січня 2018 року №01-13/1ДАБК головним спеціалістом інспекційного відділу №2 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Постернак А.М. проведено позапланову перевірку ОСОБА_2 з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 , за результатом якої складено акт №000309.
7.2. Зазначеною перевіркою встановлено виконання ОСОБА_1 будівельних робіт з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом прибудови двох приміщень першого поверху без отримання права на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги пункту 1 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз. 1 частини другої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз. 2 пункту 5, пункту 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466. 
7.3. На підставі виявлених порушень головним спеціалістом інспекційного відділу №2 Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Постернаком А.М. внесено ОСОБА_1 припис від 21 травня 2018 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил шляхом отримання права на виконання будівельних робіт, або привести об`єкт у відповідність до договору дарування від 23 грудня 2017 року №2591 у термін до 21 липня 2018 року.
7.4. Разом з цим, виявлені порушення стали підставою для висновку про наявність в діях відповідача складу правопорушення, передбаченого частиною п`ятого статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), про що складено протокол від 21 травня 2018 року. 
7.5. Розглянувши наведені матеріали перевірки, заступником начальника управління-начальником інспекційного відділу №1 Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименком Р.К. винесено постанову від 04 червня 2018 року №344/18, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 96 КупАП, та накладено штраф у сумі 10 200 грн. 
7.6. У період з 27 серпня 2018 року по 07 вересня 2018 року головним спеціалістом інспекційного відділу №2 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Постернак А.М. проведено позапланову перевірку з питань дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, за результатами якого складено акт №001106. 
7.7. Зазначеною перевіркою встановлено не виконання відповідачем вимог припису від 21 травня 2018 року, а саме не отримано право на виконання будівельних робіт з реконструкції квартири за вищевказаною адресою і не приведено об`єкт у відповідність до договору дарування №2591 від 23 грудня 2017 року, чим порушено вимоги п.п. «а», «б» пункту 3 частини третьої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.п. 3 пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553. 
7.8. Разом з цим, виявлені порушення стали підставою для висновку про наявність в діях відповідача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 КУпАП. 
7.9. Розглянувши вказані матеріали перевірки, в.о. начальника Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименко Р.К. винесено постанову від 21 вересня 2018 року № 626/18, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено частиною першою 1 статті 188-42 КУпАП, та накладено штраф у сумі 6 800 грн. 
7.10. Згідно технічного паспорту від 02 квітня 2019 року на квартиру у АДРЕСА_1 , загальна площа приміщення складає 56,6 кв.м., до якої входить в тому числі веранди під літ. 2а площею 4 кв. м., 3а площею 7,6 кв. м., 5а площею 5,6 кв. м., які не мають дозвільних документів на будівництво.
7.11. Тобто, з 23 грудня 2017 року вказана квартира збільшилася у площі на 17,1 кв. м. за рахунок добудови веранд під літ. 2а, 3а, 5а у технічному паспорті від 02 квітня 2019 року, на будівництво яких відповідачем дозвільних документів не отримано.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги, заперечень (відзиву) на касаційну скаргу:
8. Відповідачка подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі №420/6837/18, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
8.1. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України).
Скаржниця стверджує про те, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі №420/6837/18, від 28 жовтня 2021 року у справі №420/6837/18, від 29 січня 2020 року у справі №822/2149/18, від 16 січня 2019 року №458/1173/14, від 06 березня 2019 року у справі №814/2645/15. 
8.2. Зокрема, вказує на те, що суди попередніх інстанцій прийшли до помилкових висновків про здійснення добудови саме відповідачкою, а не іншою особою. Стверджує про здійснення добудови до квартири іншими особами ще до укладення договору купівлі-продажу з нею. Проте судами ці особи не встановлені, не було призначено у справі експертизи для визначення часу здійснення добудови. 
8.3. Також, на переконання відповідачки, суди не надали оцінки доводам про порушення порядку притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 96 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення про час та місце розгляду справи. 
8.3. Відтак відповідачка вважає, що суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог без дослідження всіх доказів, які наявні у справі. Вказане є порушенням норм процесуального права, зокрема статей 9, 242 КАС України, що призвело до постановлення необґрунтованих судових рішень. 
9. Позивачем відзив на касаційну скаргу не подано. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
10. При розгляді касаційної скарги колегією суддів враховуються приписи частин першої-другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
11. На думку судової колегії суду касаційної інстанції під час розгляду цієї справи проблемним є питання застосування судами попередніх інстанцій норм права, що стосуються правового регулювання спорів за зверненням до суду з позовом про знесення самовільно збудованих будівель і споруд чи приведення їх до попереднього стану органами державного архітектурно-будівельного контролю. 
12. Зазначене питання неодноразово було предметом судового розгляду Верховним Судом. Зокрема судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 січня 2020 року по справі справа №822/2149/18 висловлено таку правову позицію: «Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.
За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.
У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.
У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.
В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.
Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).
В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови». 
13. З урахуванням вказаної правової позиції у спірних правовідносинах суд касаційної інстанції зауважує, що підставою звернення з позовом до суду позивач вказав здійснення відповідачем будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_2 шляхом прибудови приміщень першого поверху до квартири без документа, який надає право на виконання будівельних робіт. 
14. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
15. Частиною першою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» для початку виконання будівельних робіт вимагалось подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. 
16. Статтею 38 Закону №3038-VI встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.
У разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством. 
Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
17. Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
18. Пунктом 9 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553) визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва. У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував такий об`єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів внутрішніх справ. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи суб`єкта містобудування.
Згідно з пунктом 11 Порядку № 553, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт.
Підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам, стандартам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності; 4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомок, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; 8) отримувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; 11) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням фото, аудіо- та відеотехніки.
19. Відтак аналіз статей 38, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і статті 376 ЦК України свідчить, що орган державного архітектурно-будівельного контролю за наявності обставин, передбачених абзацом першим частини першої статті 38 цього Закону (у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою), уповноважений та зобов`язаний видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого об`єкта особі, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу на звернення до суду на підставі абзацу 2 частини першої статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у зв`язку з його невиконанням.
20. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили на підставі належних і допустимих доказів ту обставину, що відповідачка здійснила без належного дозволу добудову до квартири АДРЕСА_2 веранди під літ. 2а площею 4 кв. м., 3а площею 7,6 кв. м., 5а площею 5,6 кв. м., які не мають дозвільних документів на будівництво. При цьому виходили з того, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 23 грудня 2017 року квартира АДРЕСА_2 має загальну площу 39.5 кв. м., житлову площу - 26 кв. м. Згідно ж технічного паспорту від 02 квітня 2019 року на квартиру у АДРЕСА_1 , загальна площа її складає 56,6 кв. м.
21. Судами також було встановлено згідно договору дарування від 23 грудня 2017 року № 2591 квартири АДРЕСА_2 житловою площею 26 кв. м, загальною площею 39, 5 кв. м, що дарувальник стверджує про відсутність самочинних переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов, реконструкцій щодо квартири та інших змін щодо її технічних характеристик, зокрема таких, які потребують попереднього погодження й отримання дозволів компетентних органів. Технічні характеристики квартири відповідають технічному паспорту, виготовленому станом на 06 липня 2017 року. Такий договір підписаний відповідачкою, яка ствердила, що зміст договору та його правові наслідки їй зрозумілі й тлумачаться однозначно.
22. Встановили суди і те, що станом на час ухвалення оскаржених судових рішень постанова від 04 червня 2018 року №344/18 по справі про адміністративне правопорушення не скасована. Даною постановою встановлено, що ОСОБА_1 виконувалися будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_2 шляхом прибудови двох приміщень першого поверху до квартири АДРЕСА_3 без отримання права на виконання будівельних робіт, чим порушено пункт 1 частини першої статті 34, абзац 1 частини другої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абзац 5 пункту 2, пункт 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року №466. Цією постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 96 КУпАП та оштрафовано на 10 200 грн.
23. Згідно з постановою від 21 вересня 2018 року № 626/18 по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не виконала вимог припису від 21 травня 2018 року № 281/18, а саме, не отримала документа, що дає право на виконання будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_2 , або не привела об`єкт у відповідність до договору дарування від 23 грудня 2017 року № 2591, чим порушила підпункти «а» і «б» пункту 3 частини третьої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», підпункту 3 пункту 11 Порядку № 553. Цією постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 КУпАП та оштрафовано на 6 800 грн. Зазначені обставини також встановлені судами попередніх інстанцій, як і встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення на час ухвалення судами оскаржених рішень не скасована. 
24. Частиною шостою статті 78 КАС України встановлено, зокрема, що постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак у справі, яка розглядається, з огляду на приписи частини шостої статті 78 КАС України, суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали встановленими факти того, що саме ОСОБА_1 виконувалися будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_2 шляхом прибудови двох приміщень першого поверху до квартири АДРЕСА_3 без отримання права на виконання будівельних робіт, чим порушено пункт 1 частини першої статті 34, абзац 1 частини другої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абзац 5 пункту 2, пункт 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року №466. 
Вірним є і висновок судів про те, що ОСОБА_1 не виконала вимог припису від 21 травня 2018 року № 281/18, а саме, не отримала документа, що дає право на виконання будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_2 , або не привела об`єкт у відповідність до договору дарування від 23 грудня 2017 року № 2591, чим порушила підпункти «а» і «б» пункту 3 частини третьої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», підпункту 3 пункту 11 Порядку № 553. 
25. За наведених обставин справи та їх правового регулювання доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, суд касаційної інстанції вважає безпідставними. При цьому вважає, що судами попередніх інстанцій дотримано вимоги статті 76 КАС України щодо достатності доказів для встановлення фактичних обставин справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про вчинення будівельних робіт без відповідного дозволу ОСОБА_1 , а не іншою особою, після отримання у дар квартири АДРЕСА_2 . Відтак суди обґрунтовано виходили з відсутності потреби призначати по справі судову експертизу для встановлення зазначених вище обставин. 
26. Колегія суддів касаційної інстанції надала оцінку всім наведеним у касаційній скарзі доводам та, з огляду на приписи статті 341 КАС України про межі перегляду судом касаційної інстанції рішень судів попередніх інстанцій і відсутності встановлених цією нормою підстав для виходу за межі касаційної скарги, вважає вимоги касаційної скарги безпідставними. 
27. Згідно зі статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 359 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі №420/6837/18 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується. 

Головуючий суддя В. М. Шарапа

Судді: А. А. Єзеров

С. М. Чиркін