УХВАЛА
20 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 393/216/22
провадження № 51-5319ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого  ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року,
встановив:
12 лютого 2026 року до Касаційного кримінального суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , у якій він порушує питання про витребування справ з різними єдиними унікальними номерами. 
Вказані матеріали були розподілені між різними суддями-доповідачами відповідно до єдиного унікального номеру справи. 
13 лютого 2026 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, постановлену у кримінальному провадженні № 393/216/22.
Колегія суддів сприймає ці скарги як одну касаційну скаргу, та зауважує, що розглядає касаційну скаргу ОСОБА_4 в межах єдиного унікального номеру справи № 393/216/22.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з пунктами 3, 4 і 5 ч. 2 вказаної норми, у касаційній скарзі зазначаються судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Так, обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК. 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції. Також слід враховувати, що відповідно до 
ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений, вказуючи, зокрема, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, обмежився загальними фразами про допущення судами таких порушень. При цьому, фактично не конкретизував, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого стосовно нього судового рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування або зміни касаційним судом, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК. Разом з цим, засуджений, в обґрунтування вимог своєї касаційної скарги, здебільшого зазначає про неповноту судового розгляду, не погоджується з оцінкою судом доказів та заперечує правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що згідно з положеннями статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Водночас, засуджений у своїй скарзі вказує, зокрема, на порушення права на захист, проте, не зазначає, як заміна захисника вплинула на законність оскаржуваного судового рішення, зважаючи на те, що його постановлення відбулось за участі захисника ОСОБА_5 . 
Також за змістом скарги, ОСОБА_4 зазначає, що суд апеляційної інстанції не розглянув подані ним клопотання, однак не зазначає, які саме клопотання залишились поза увагою суду апеляційної інстанції. До того ж, ОСОБА_4 стверджує про незаконність складу суду, однак доводів на обґрунтування зазначеної позиції мотивувальна частина скарги не містить. 
При цьому, у касаційній скарзі зазначено, що її подано на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року року, в той час як доводи касаційної скарги стосуються незгоди як із цією ухвалою, так і з вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.
Відповідно до ст. 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення. 
Всупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК засуджений, викладаючи свої вимоги, просить ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року змінити та виправдати його за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК та змінити кваліфікацію його дій з 
ч. 1 ст. 115 КК на ст. 119 КК.  При цьому, у касаційній скарзі жодних обгрунтувань щодо цих вимог ОСОБА_4 не наведено, як і вимог щодо вироку суду першої інстанції. Таким чином, касаційна скарга  ОСОБА_4 не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а відтак, його вимоги підлягають уточненню. 
Відповідно до ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
Колегія суддів звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.
Також Суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI (далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою ст.13 цього Закону (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5).
Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.
Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3