ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року 
м. Київ

справа №120/429/25
адміністративне провадження № К/990/46977/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Гончарової І.А., 

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року (суддя Віятик Н.В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року (судді: Залімський І. Г. (головуючий), Мацький Є.М. Сушко О.О.) у справі № 120/429/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки),

У С Т А Н О В И В:
І. Суть спору
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, платник податків, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування: вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2023 №Ф-0171202405; податкового повідомлення-рішення від віл 09.11.2023 №0171032405; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним контролюючим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.11.2023 №0171302405; податкового повідомлення-рішення від 09.11.2023 №0171122405; податкового повідомлення-рішення від 09.11.2023 №0170912405.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП ОСОБА_1 сумлінно виконувалися вимоги податкового законодавства України, платником податків були виконані усі зобов`язання щодо подачі до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством, декларацій, звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів. Зазначене, щодо подання у встановлені законодавством строки декларацій, звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податку на додану вартість, не заперечується інформацією викладеною контролюючим органом в акті перевірки. Позивач вказує, що понесені витрати фізичної особи-підприємця відображені в податкових деклараціях підтверджуються належним чином оформленими первинно-бухгалтерськими документами, що складені у відповідності до вимог чинного законодавства. Вважає, що надані документи (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, квитанції, фіскальні чеки) свідчать про обґрунтованість понесених позивачем витрат на придбання товарів, що утворюють основу для продажу продукції, у відповідних контрагентів.
Отже, ГУ ДПС у Вінницькій області не мало обґрунтованих та законних підстав виносити податкові повідомлення-рішення та відповідну вимогу, а тому за таких обставин вони є протиправними та підлягають скасуванню. Також, у позовній заяві позивач зазначає, що у липні 2024 року позивачу з електронного кабінету платника податків стало відомо про наявність податкового боргу, що виник в результаті складення акта перевірки, однак жодних документів, що пов`язані з такою перевіркою позивач не отримував, у зв`язку з чим вважає оскаржувані рішення такими, що прийняті відповідачем всупереч вимог чинного податкового законодавства.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року, адміністративний позов задоволено повністю. 
4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних рішень з урахуванням вимог чинного податкового законодавства щодо обов`язку контролюючого органу належно повідомляти платника податків про проведення щодо нього перевірки, а також послідовної практики Верховного Суду, згідно якої невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить не лише до визнання незаконною перевірки, але й відсутності правових наслідків такої (незаконність прийнятих контролюючим органом за наслідками проведення перевірки рішень). Оскільки контролюючим органом не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів направлення позивачу за його адресою копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, суди дійшли висновку, що відповідач порушив процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, що є самостійною підставою для визнання протиправними та скасування спірних рішень контролюючого органу.
Також, суди дійшли висновку, що ОСОБА_1 були виконані усі зобов`язання щодо подачі до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством, декларацій, звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів. Разом з тим, факт щодо подання у встановлені законодавством строки декларацій, звітності та інших документи, пов`язаних з обчисленням і сплатою податку на додану вартість, не заперечується інформацією викладеною в акті перевірки. На підтвердження понесених витрат фізичної особи-підприємця відображених у податкових деклараціях позивачем надані до матеріалів справи первинні-бухгалтерські документами, зокрема: фіскальні чеки за 2017-2022 роки, видаткові накладні за 2017-2022 роки, товарно-транспортні накладні за 2017-2022 роки, квитанції за 2017-2022 роки, та інші документи в обґрунтування понесених витрат на придбання товарів, що утворюють основу для продажу продукції, у відповідних контрагентів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДПС у Вінницькій області подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі № 120/429/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 25.03.2015 по 05.09.2022 з основним видом діяльності КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та іншими. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП за його рішенням 05.09.2022, запис 2001590060002002035.
ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято наказ від 06.07.2023 № 1928к «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 », з 29.09.2023 тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2017 по 05.09.2022 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених законодавством податків і зборів, а також дотримання валютного законодавства та іншого законодавства. Також контролюючим органом сформовано лист №б/н від 10.07.2023 про надання документів для перевірки.
03.08.2023 ГУ ДПС у Вінницькій області винесено наказ №2213к «Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області №1928 від 06.07.2023», та викладено в такій редакції: «На підставі ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового Кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13, п. 9-23 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». «Провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , з 29 вересня 2023 року тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2017 по 05.09.2022 та по єдиному соціальному внеску з 25.03.2015 по 05.09.2022 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених законодавством податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства.».
Судами встановлено та зазначено, що згідно доводів відповідача, вищевказані документи направлялися контролюючим органом позивачу поштовим зв`язком (за адресою АДРЕСА_1 ). Однак, такі поштові повідомлення були повернуті до відправника із поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 11.10.2023 № 16674/02-32-24-05/3494200617, яким встановлені порушення вимог: п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, в розмірі 264 345,79 грн, в тому числі по звітних (податкових) періодах: за 2017 рік - на суму 54 817,00 грн, за 2018 рік - на суму 40 347,92 грн, за 2019 рік - на суму 47 100,66 грн, за 2020 рік - на суму 44 831,77 грн, за 2021 рік - на суму 53 339,36 грн, за 2022 рік - на суму 23 909,08 грн; п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на суму 22 028,81 грн, в тому числі по звітних (податкових) періодах: за 2017 рік - на суму 4 568,69 грн, за 2018 рік - на суму 3 362,33 грн, за 2019 рік - на суму 3 925,05 грн, за 2020 рік - на суму 3 735,98 грн, за 2021 рік - на суму 4 444,94 грн, за 2022 рік - на суму 1 992,42 грн; п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» у результаті не проведення через реєстратор розрахункових операцій 103 070,65 грн готівкових коштів, які включені до доходу суб`єкта господарювання за 2022 рік. Відповідно до змін, внесених Законами України від 03.03.2022 №2118-ІХ та від 15.03.2022 №2120-ІХ до п. 12 «Прикінцевих положень» Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України санкції за порушення вимог цього Закону не застосовуються, крім санкцій за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів; п. 44.1, п. 44.3, п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України, у результаті ненадання платником Книги обліку доходів та незабезпечення зберігання первинних, а також інших документів з питань обчислення і сплати належних сум податків протягом установлених строків їх зберігання та ненадання платником оригіналів документів чи їх копій за період, що перевірявся; п. 2 частини першої статті 7 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний внесок, нарахований з чистого оподатковуваного доходу, на суму 282 034,70 грн, у т.ч.: за 2017 рік - на суму 62 730,61 грн, за 2018 рік - на суму 42 205,35 грн, за 2019 рік - на суму 48 910,60 грн, за 2020 рік - на суму 47 998,80 грн, за 2021 рік - на суму 52 570,49 грн, за 2022 рік - на суму 27 618,85 грн.
09.11.2024 на підставі матеріалів вказаного акта перевірки ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято наступні рішення: вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2023 №Ф-0171202405 в сумі 282 034,70 грн; податкове повідомлення-рішення від 09.11.2023 №0171032405, яким встановлено порушення п. 177.2, п. 177.4, п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України та згідно з підпункту 2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України та п. 123.1 ст. 123, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 25 490,78 грн; рішення від 09.11.2023 №0171302405 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкцій у розмірі 72 030,22 грн; податкове повідомлення-рішення від 09.11.2023 №0171122405, яким встановлено порушення п. 4.1, п. 44.3, п. 44.5, ст. 44 Податкового кодексу України та на підставі підпункту 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 глави 4, пункту 119.1 ст. 119 глави 11 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1 020,00 грн; податкове повідомлення-рішення від 09.11.2023 №0170912405, яким встановлено порушення п. 177.1, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України та згідно з підпункту 2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України та п. 123.1 ст. 123, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фіз. осіб на суму 295 889,46 грн.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Так, відповідач у касаційній скарзі зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не було враховано правові висновки Верховного Суду (викладені у постановах: від 26 січня 2021 року у справі № 814/3617/14, від 03 березня 2021 року у справі № 824/638/18-а, від 08 вересня 2022 року у справі № 640/26351/20, від 10 січня 2023 року у справі № 814/876/16, від 01 червня 2022 року у справі № 280/597/19, від 11 липня 2023 року у справі № 822/554/17 та ін.), що обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності. Вказана норма є імперативною. Відповідач зазначає, що оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем показників податкової звітності та визнати їх не підтвердженими документально.
Також, відповідач зазначає, що з урахуванням правових висновків Верховного Суду, позивач пропустив загальний шестимісячний строк звернення до суду встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України. На переконання контролюючого органу, позивачем не наведено обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом свого порушеного права.
8. Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.
9. Касаційний розгляд справи проведено в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
10. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
11. Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального права та дотримання норм процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
12. У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанції розглянувши позовні вимоги дійшли висновку про наявність правових підстав для їх задоволення, зокрема, зазначаючи про те, що контролюючим органом не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів направлення позивачу за його адресою копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки. Суди дійшли висновку, що відповідач порушив процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, що є самостійною підставою для визнання протиправними та скасування спірних рішень контролюючого органу.
Також, суди дійшли висновку, що ОСОБА_1 були виконані усі зобов`язання щодо подачі до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством, декларацій, звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів. Разом з тим, факт щодо подання у встановлені законодавством строки декларацій, звітності та інших документи, пов`язаних з обчисленням і сплатою податку на додану вартість, не заперечується інформацією викладеною в акті перевірки. На підтвердження понесених витрат фізичної особи-підприємця відображених у податкових деклараціях позивачем надані до матеріалів справи первинні-бухгалтерські документами, зокрема: фіскальні чеки за 2017-2022 роки, видаткові накладні за 2017-2022 роки, товарно-транспортні накладні за 2017-2022 роки, квитанції за 2017-2022 роки, та інші документи в обґрунтування понесених витрат на придбання товарів, що утворюють основу для продажу продукції, у відповідних контрагентів.
Суд зазначає про передчасність таких висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
13. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податкового кодексу України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Положеннями підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України (тут і далі на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут і далі - ПК України; у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.
При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з положеннями підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Так, пунктом 78.4 статті 78 ПК України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.21 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
При цьому, за правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, окрім наведених вище висновків, зазначила, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
З урахуванням зазначеного, а також визначених позивачем підстав позову, Суд зазначає, що для правильного вирішення справи необхідно вирішити питання (яке належало вирішити судами першої та апеляційної інстанцій та в межах якого відкрито касаційне провадження у цій справі) є дотримання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у взаємозв`язку із пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України щодо виконання відповідачем обов`язку (обов`язкової вимоги чинного податкового законодавства) з вручення позивачу відповідної копії наказу та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки до початку її проведення.
У справі, що розглядається судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято наказ від 06.07.2023 № 1928к «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 », з 29.09.2023 тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2017 по 05.09.2022 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених законодавством податків і зборів, а також дотримання валютного законодавства та іншого законодавства. 03.08.2023 ГУ ДПС у Вінницькій області винесено наказ №2213к «Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області №1928 від 06.07.2023», та викладено в такій редакції: «На підставі ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового Кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13, п. 9-23 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». «Провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , з 29 вересня 2023 року тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2017 по 05.09.2022 та по єдиному соціальному внеску з 25.03.2015 по 05.09.2022 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених законодавством податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства.».
Судами встановлено та зазначено, що згідно доводів відповідача, вищевказані документи направлялися контролюючим органом позивачу поштовим зв`язком (за адресою вул. Жовтнева, 22, смт. Муровані Курилівці, Вінницька область, 23407). Однак, такі поштові повідомлення були повернуті до відправника із поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 11.10.2023 № 16674/02-32-24-05/3494200617, на підставі матеріалів якого ГУ ДПС у Вінницькій області було прийнято вказані оскаржувані рішення.
Положення пункту 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з положеннями пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Таким чином, податковим законодавством передбачено два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків (без використання електронного кабінету): надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Верховний Суд у питанні застосування положень пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.
Також, Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 колегія суддів Великої Палати Верховного Суду дійшла таких висновків: аналізованими нормами Податкового кодексу України (зокрема, пункт 42.2 статті 42, пункт 78.4, пункт 79.2 статті 79) з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Верховний Суд також сформував усталений підхід (зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 520/8681/18, від 11 червня 2020 року у справі № 823/1606/17, від 12 серпня 2021 року у справі № 640/3605/19), що наказ вважається надісланим контролюючим органом в порядку, встановленому законом, у разі повернення за закінченням терміну зберігання поштою наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки, направленого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням.
Отже, істотною обставиною при вирішенні питання своєчасного повідомлення платника податків про проведення відносно нього перевірки є встановлення дати, з якої наказ про проведення перевірки вважається врученим у відповідності до вказаних вимог податкового законодавства.
З урахуванням положень пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України такою є дата, зазначена поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що суди в обов`язковому порядку повинні встановлювати причини невручення документів платнику податків та наявності/відсутності підстав вважати направлену кореспонденцію врученою відповідно до вимог статті 42 Податкового кодексу України, а відтак, і наявністю підстав вважати платника податків обізнаним про призначення перевірки до її початку.
У справі, що розглядається, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено (що не спростовано відповідачем жодними належними, достатніми та допустимими доказами), що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було надано до суду доказів направлення вказаних наказів, а також повідомлення про проведення перевірки на адресу позивача, оскільки зі змісту наданих до суду доказів, зокрема, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень не вбачається, які саме документи було направлено позивачу. Крім того, за копіями окремих листів неможливо встановити чи були вони направлені саме ОСОБА_1 ..
Також, згідно копії «Розписки № 79», яка долучена до матеріалів справи відповідачем, неможливо встановити ані дати, ані змісту даного документу, а також, що це повідомлення про проведення перевірки, яке адресоване саме позивачу.
Інших доказів щодо належного повідомлення позивача про проведення перевірки контролюючим органом надано не було.
Таки чином, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що в матеріалах справи відсутні докази отримання (належного повідомлення платника податків) позивачем наказу від 06.07.2023 № 1928к, наказу від 03.08.2023 № 2213к та відповідного повідомлення.
За усталеною позицією Верховного Суду, не виконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України є істотним порушенням процедури перевірки, тобто, є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Зокрема, у постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 160/9277/19 Верховний Суд дійшов висновку, що визнання незаконною документальної позапланової невиїзної перевірки, проведеної контролюючим органом, виключає необхідність переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства та є підставою для визнання незаконними і прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.
Таким чином, Суд зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності правових підстав (у частині порушення процедури перевірки) для визнання протиправними та скасування: вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2023 №Ф-0171202405; податкового повідомлення-рішення від віл 09.11.2023 №0171032405; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним контролюючим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.11.2023 №0171302405; податкового повідомлення-рішення від 09.11.2023 №0171122405; податкового повідомлення-рішення від 09.11.2023 №0170912405.
Водночас, щодо висновків судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_1 були виконані усі зобов`язання щодо подачі до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством, декларацій, звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, а на підтвердження понесених витрат фізичної особи-підприємця відображених у податкових деклараціях позивачем надані до матеріалів справи первинні-бухгалтерські документами, зокрема: фіскальні чеки за 2017-2022 роки, видаткові накладні за 2017-2022 роки, товарно-транспортні накладні за 2017-2022 роки, квитанції за 2017-2022 роки, та інші документи в обґрунтування понесених витрат на придбання товарів, що утворюють основу для продажу продукції, у відповідних контрагентів, Суд зазначає наступне.
Як зазначалось вище, з урахуванням вказаних положень чинного податкового законодавства, а також правових висновків Верховного Суду суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильних висновків, що вказані дії контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки та її призначення, є самостійною підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками.
При цьому, Суд звертає увагу, що таким обставинам суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, і лише у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства (в контексті спірних правовідносин - господарські операції позивача з відповідними контрагентами).
У справі, що розглядається судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що не спростовано відповідачем жодними належними, достатніми та допустимими доказами, недотримання контролюючим органом вимог Податкового кодексу України щодо виконання відповідачем обов`язку (обов`язкової вимоги чинного податкового законодавства) з вручення позивачу відповідної копії наказу та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки до початку її проведення.
Таким чином, щодо висновків судів попередніх інстанцій в межах розгляду спірних правовідносин в частині відсутності порушень податкового законодавства при здійсненні позивачем його господарської діяльності, ведення ним бухгалтерського та податкового обліку тощо, Суд зазначає, що такі висновки є передчасними з урахуванням викладених у цій постанові висновків Верховного Суду, що контролюючим органом при призначенні та проведенні перевірки було порушено приписи пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у взаємозв`язку із пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень рішень, та таким судами першочергово надається відповідна оцінка, а встановлені порушення виключають допустимість як доказів відомостей, отриманих в ході такої перевірки, та, відповідно, нівелюють її результати.
14. Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували вищенаведеного задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
15. Враховуючи встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, Суд зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано задовольнили позовні вимоги ОСОБА_1 , проте виключно з мотивів протиправності призначення та проведення перевірки, що має наслідком визнання протиправними та скасування прийнятих за результатами такої перевірки рішень.
16. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
17. За правилами частини першої, четвертої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
18. З урахуванням наведеного рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі № 120/429/25 підлягають зміні в частині мотивів до задоволення позовних вимог наведених у цій постанові Верховного Суду, а в решті - залишенню без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі № 120/429/25 змінити у мотивувальній частині, з врахуванням висновків наведених у цій постанові Верховного Суду.
В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі № 120/429/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер Р.Ф. Ханова   І.А. Гончарова